ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 320/5589/23
адміністративне провадження № К/990/20594/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., 
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року (головуючий суддя Грибан І.О., судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.) 
у справі №320/5589/23 
за позовом ОСОБА_2 
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій, встановлені судами попередніх інстанцій обставини:
1. ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг по прийняттю нормативно-правових актів та внесення змін до них з порушенням вимог діючих законів;
- визнати неправомірними та скасувати пункти 11.3.1., 11.3.5., 11.3.13., 11.3.23, 11.3.24 підпункти 2, 6, 12, 13 пункту 8 та абзац дев`ятий пункту 1.1.2. глави 1.1. першого розділу Змін, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1272 від 05.10.2022, до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - Правила № 312);
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у місячний термін привести у відповідність всі свої Постанови, Кодекси систем обліку, розподілу постачання, Правила, Порядки та Накази до діючого Законодавства, а саме вимогам пункту 21 частини першої статті 1 та підпункту 12 пункту 1 статті 58 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) та вимог Закону України «Про альтернативні джерела енергії»;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у місячний термін видати наказ або нормативно-правовий акт, яким зобов`язати постачальників універсальних послуг провести перерахунки по купівлі/продажу електроенергії виходячи величини генерованої домогосподарствами електричної енергії за даними лічильників з дати вводу в дію постанови № 1272 від 05 жовтня 2022 року. 
1.1. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач при прийнятті оскаржуваних змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії порушив вимоги Закону України від 22 вересня 2016 року № 1540-VІІІ «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VІІІ), Закону України від 20 лютого 2003 року № 555-IV «Про альтернативні джерела енергії» (далі - Закон № 555-IV) та ринкові принципи товарно-грошових відносин, оскільки не забезпечив дотримання балансу інтересів споживачів послуг, суб`єктів господарювання - надавачів послуг та держави. 
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05 жовтня 2022 року № 1272 в частині внесених змін до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
2.1. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:
оскаржені зміни до абзацу дев`ятого пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил № 312, які встановили порядок визначення величини встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в), суперечать нормам Законів № 2019-VIII, № 555-IV. Окрім того суд зазначив, що вказані зміни внесені відповідачем у розділ Правил, який лише визначає основні терміни та поняття, тож за своєю суттю не може встановлювати будь-який порядок регулювання відносин, на які він спрямований;
оскаржені зміни до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312, які містять обмеження щодо встановленої потужності генеруючих установок побутового споживача у межах сумарної потужності всіх таких установок сукупно, суперечать положенням пункту 21 частини першої статті 1, частини першої статті 58 Закону № 2019-VIII та статті 9-1 Закону № 555-IV.
Відтак зміни в цій частині суд вважав протиправними та такими, що підлягають скасуванню. 
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року скасовано. 
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
3.1. Ухвалюючи вказану постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанова від 05 жовтня 2022 року №1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії» прийнята НКРЕКП в межах дискреційних повноважень, визначених законами України № 2019-VIII, «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та у спосіб, визначений законодавством України, на принципах відкритості, прозорості, гласності процесу державного регулювання та з дотриманням балансу інтересів всіх учасників ринку електричної енергії.
3.2. НКРЕКП при прийнятті підпунктів 6, 12, 13 пункту 8 постанови НКРЕКП від 05 жовтня 2022 року №1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», в частині внесення змін у пункти 11.3.1, 11.3.5, 11.3.13, 11.3.23, 11.3.24 ПРРЕЕ, які оскаржує позивач, діяла в межах своєї компетенції та повноважень, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому, в силу статті 2 КАС України, підстави для скасування оскаржуваного рішення НКРЕКП відсутні. 
4. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що:
4.1. Позивач є власником генеруючих установок приватного домогосподарства.
Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії за січень 2023 року за договором про купівлю-продаж № 71190025330/23 від 05 січня 2023 року постачальник ТОВ «Черкасиенергозбут» передав позивачу як споживачу електричну енергію, а він прийняв та використав електричну енергію в таких обсягах: 116 кВт*год та 126 кВт*год, відповідно, ніч та день. Натомість позивач, як споживач передав вироблену електричну енергію генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник ТОВ «Черкасиенергозбут» прийняв та використав електричну енергію в таких обсягах: 19 кВт*год. Обсяг та вартість електричної енергії виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства, що перевищує його місячне споживання електричної енергії та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом складає: 0 кВт*год. Відповідно розрахунок розміру плати за придбану електричну енергію у побутового споживача за січень 2023 року, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, згідно з пунктами 11.3.23-11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії становить 0 грн.
Відповідно до звіту про обсяги та напрями перетоків прийнятої-переданої електричної енергії за лютий 2023 року позивач спожив 143 кВт*год, згенерував 77 кВт*год. Відповідно, розміру плати за придбану електричну енергію у побутового споживача за лютий 2023 року становить 0 грн. 
4.2. Відповідно до законів України 2019-VIII та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП прийняла постанову від 05 жовтня 2022 року № 1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», якою затверджені Зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, зокрема:
1. У розділі I: 1) у пункті 1.1.2 глави 1.1 Правил абзац дев`ятий викладено в такій редакції:
«генеруюча установка приватного домогосподарства (далі - генеруюча установка) - комплекс взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства. Величина встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не може перевищувати, встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом»;
8. У главі 11.3 розділу XI: 
2) пункт 11.3.1 викладений в такій редакції:
« 11.3.1. Індивідуальний побутовий споживач, що встановив у межах свого приватного(-их) домогосподарства(-в) генеруючу(-і) установку(-ки), призначену(-і) для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру з можливістю відпуску електричної енергії в мережу оператора системи або інших власників мережі, має право у межах сумарної встановленої потужності генеруючих установок (яка визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не має перевищувати рівень встановленої потужності для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом), здійснювати продаж виробленої електричної енергії, в обсязі, що перевищує місячне споживання приватного(-их) домогосподарства(-в) відповідно до цих Правил, та на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, що є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до умов якого побутовий споживач приєднався відповідно до цих Правил. 
12) пункт 11.3.23 Правил викладений в такій редакції:
« 11.3.23. Розмір плати за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, P плати, визначається за формулою: P плати = (W виробл - W спожит) х T, грн, де W виробл - обсяг виробленої електричної енергії відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами) приватного домогосподарства; W спожит - обсяг місячного споживання електроенергії таким приватним домогосподарством; T - встановлений зелений тариф для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами), сумарна величина встановленої потужності якої(-их) не перевищує потужність, встановлену відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем. Якщо W спожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується.";
13) пункт 11.3.24 Правил викладено в такій редакції:
« 11.3.24. Розмір плати, P плати, за куповану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватного(-их) домогосподарства(-в), сумарна потужність яких не перевищує величини встановленої потужності генеруючої(-их) установки(-ок) приватного(-их) домогосподарства(-в), до яких застосовується «зелений» тариф та мають застосовуватися різні коефіцієнти «зеленого» тарифу, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, визначається за формулою: P плати = (ZiWi - W спожит) х Тср.зв. грн.,
де W i - обсяг електричної енергії, виробленої кожною 1-ю генеруючою установкою приватного домогосподарства, до яких застосовуються різні коефіцієнти «зеленого» тарифу;
W спожит - обсяг загального місячного споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством;
T ср. зв. - середньозважений «зелений» тариф на певний розрахунковий період для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію генеруючими установками, до яких застосовуються різні коефіцієнти «зеленого» тарифу та сумарна величина встановленої потужності яких не перевищує встановлену потужність, відповідної категорії генеруючих установок приватних домогосподарств, для яких застосовується «зелений» тариф, відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем, що визначається за формулою: 
Тср.зв. = ZiWi х Ті , грн., 
ZiWi
де W i - обсяг електричної енергії, виробленої протягом розрахункового періоду 1-ю генеруючою установкою приватного домогосподарства;
T i - встановлений зелений тариф для i-ї генеруючої установки приватного домогосподарства.
Якщо W спожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується». 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги, заперечень (відзиву) на касаційну скаргу.
5. Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року.
5.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Скаржник зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1, 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05 жовтня 2022 року № 1272 в частині внесених змін до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, в контексті гарантій недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав, встановлених статтею 22 Конституції України. 
5.2. Третя особа вказує, що судом апеляційної інстанції ухвалено не мотивоване судове рішення, оскільки всупереч вимог статті 242 КАС України цей суд не надав оцінки всім наведеним нею арґументам щодо справи. Зокрема поза увагою суду залишились її доводи про те, що пункти 1 та 8 змін до Правил № 312, які є нормативно-правовим актом, звужують її права, визначені Законом № 2019-VIII, статтею 9-1 Закону № 555-IV. Вказане є порушенням приписів частини третьої статті 22 Конституції України про заборону звуження прав особи при внесенні змін до законодавства. 
5.3. Також третя особа вказує, що наведені зміни суперечать умовам договору між нею та оператором систем передачі, які базуються на приписах статті 714 ЦК України. Проте і на ці арґументи суд відповіді не надав. 
5.4. Між тим, оцінка зазначених обставин, на переконання третьої особи, впливає на правильність застосування судами норм Закону № 2019-VIII, статті 9-1 Закону № 555-IV. 
6. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, у якому НКРЕКП просить відмовити в її задоволенні, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року залишити без змін. Мотивами заперечень вказує на правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права при постановленні оскарженого судового рішення. 
6.1. Позивачем ОСОБА_2 подано відповідь на відзив відповідача, у якому він фактично підтримує доводи касаційної скарги і просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції.
7. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у відповідності до яких Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
8. З огляду на вказані приписи норм процесуального права суду касаційної інстанції необхідно надати оцінку внесеним оскаржуваною постановою змінам до Правил № 312 на предмет відповідності їх, насамперед, вимогам Закону № 2019-VIII, статті 9-1 Закону № 555-IV та з огляду на норми частини другої статті 8, частини третьої статті 22 Конституції України, за якими нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
9. Згідно з пунктом 1.1.1. глави 1.1. розділу І Правил № 312 вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. 
10. Відтак колегія суддів касаційного суду констатує, що Правила № 312 є підзаконним нормативно-правовим актом, виданим на виконання законів України № 2019-VIII та "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".
11. Щодо позовних вимог позивача у цій справі, то вони фактично стосуються оскарження пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І та пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312 в редакції, викладеній з урахуванням змін, які внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05 жовтня 2022 року № 1272. 
12. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що згідно пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
13. За пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
14. Статтею 264 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів. Зокрема відповідно до частини третьої цієї статті нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
15. Виходячи з аналізу норм статей 5, 18 КАС України обов`язковою ознакою нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень для цілей його застосування та оскарження є створення ним юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Відтак до суду може бути оскаржений нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки для особи, яка його оскаржує.
16. Зміст рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та оскаржуваної постанови Шостого апеляційного суду від 09 квітня 2025 року свідчить про те, що вирішуючи цей спір, суди виходили з чинності оскарженого нормативно-правового акта у редакції на час звернення позивача з позовом. 
При цьому суд першої інстанції визнав протиправними і скасував пункти 1 та 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272 щодо редакції пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І та пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312 з огляду на невідповідність їх нормам пункту 21 частини першої статті 1, частини першої статті 58 Закону № 2019-VIII та статті 9-1 Закону № 555-IV. 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що Правила № 312 в оскарженій частині прийняті відповідачем з дотриманням процедури, у межах його повноважень та відповідають нормам Законів № 2019-VIII та № 555-IV.
17. Також суди встановили, що позивач є учасником правовідносин, щодо яких застосовано приписи Правил № 312, зміни до яких внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05 жовтня 2022 року № 1272.
18. Відтак визначальне значення для правильного вирішення цього спору по суті має встановлення фактичних обставин щодо доводів позивача про наявність або відсутність порушення оскарженим нормативно-правовим актом його прав та відповідність вказаного акта правовим актам вищої юридичної сили. Вказане потребує аналізу суті змін до Правил № 312, внесених оскарженою постановою НКРЕКП та їх фактичного впливу на права і обов`язки учасника справи, який подав касаційну скаргу.
19. Відповідно до пункту 21 частини 1 статті 1 Закону № 2019-VIII дозволена потужність - максимальна величина потужності, дозволена до використання в будь-який час за кожним об`єктом споживача відповідно до умов договору, набута на підставі виконання договору про приєднання або у результаті набуття права власності чи користування на об`єкт (об`єкти).
Абзацами 14 та 15 частини першої статті 58 цього Закону було визначено, що побутові споживачі у своїх приватних домогосподарствах мають право встановлювати генеруючі установки, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, призначені для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру.
20. Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 555-IV "Зелений" тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями). Встановлення "зеленого" тарифу, передбаченого цією статтею, здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з урахуванням особливостей, визначених статтею 9-4 цього Закону.
Абзацом 5 частини другої цієї статті визначено, що стимулювання виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, передбачене цією статтею, поширюється, зокрема, на споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичні кооперативи, приватні домогосподарства, генеруючі установки яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії та для яких встановлено "зелений" тариф".
Відповідно ж до частини четвертої статті 9-1 зазначеного Закону "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлюється єдиним за кожним видом альтернативного джерела енергії та для комбінованих вітро-сонячних генеруючих систем.
21. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що вони не містять визначення поняття генеруючої установки приватного домогосподарства. Відтак суд при вирішенні цього спору виходить з її визначення, наданого у пункті 1.1.2 глави 1.1 Правил № 312 у редакції оскарженої постанови відповідача, як комплексу взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства.
22. Зміст же абзаців 14 та 15 частини 1 статті 58 Закону № 2019-VIII свідчить про те, що побутові споживачі мають право встановлювати у своїх приватних домогосподарствах генеруючі установки, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт. Проте сукупність вказаних вище норм права не містить припису про те, що величина встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не може перевищувати, встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом, як це встановив відповідач у змінах до абзацу дев`ятого пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил № 312. 
23. За таких обставин справи та їх правового регулювання колегія суддів касаційного суду вважає, що зміни до абзацу дев`ятого пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил № 312, які встановили порядок визначення величини встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) та зміни до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312, які містять обмеження щодо встановленої потужності генеруючих установок побутового споживача у межах сумарної потужності всіх таких установок сукупно, суперечать положенням пункту 21 частини першої статті 1, частини першої статті 58 Закону № 2019-VIII та статті 9-1 Закону № 555-IV. 
24. З огляду на вказане суду апеляційної інстанції під час розгляду справи належало оцінити доводи позивача та третьої особи ОСОБА_1 про те, що внесення в цій частині змін до Правил № 312 можуть погіршувати їх становище з огляду на наявні договори про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством. Також цей суд мав проаналізувати і встановити, чи вплинули внесені оскарженою постановою відповідача зміни до Правил № 312 на права і обов`язки учасників справи.
25. Проте суд апеляційної інстанції обмежився аналізом дотримання процедури прийняття Регулятором оскарженої постанови. При цьому вказав, що внесені зміни до Правил № 312 лише уточнюють і забезпечують коректне застосування норм цих Правил і прийняті у межах дискреційних повноважень відповідача. Однак суд апеляційної інстанції не проаналізував суті оскаржених змін та їх впливу на права і обов`язки учасників справи та на відповідність чи не відповідність правовим актам вищої юридичної сили. 
26. Також без будь-якої оцінки залишено судом апеляційної інстанції доводи перед цим судом особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що при внесенні змін до пунктів 11.3.23 та 11.3.24 Правил № 312 було позбавлено права учасників справи на отримання плати за поставлену за «зеленим тарифом» електричну енергію у разі, коли Wспожит дорівнює нулю. Таке обмеження, на переконання позивача та третьої особи, не передбачене нормами чинного законодавства та становить втручання у їх право володіння майном - платою за поставлену за «зеленим тарифом» електроенергію. Більше того, вказана норма суперечить приписам пункту 4 частини п`ятої статті 63 Закону № 2019-VIII, за якими Постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.
27. Суд апеляційної інстанції безпідставно ухилився від аналізу суті внесених в цій частині змін до Правил № 312 та їх вплив на права і обов`язки позивача і третьої особи в цій справі та на відповідність цих змін правовим актам вищої юридичної сили. 
28. Колегія суддів зауважує, що приписи статей 9, 242 КАС України визначають завданням суду під час розгляду справи ухвалення законних і обґрунтованих рішень. Такими є лише рішення, які ухвалені судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а також рішення, ухвалені на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Проте у будь-якому випадку такі рішення не повинні ґрунтуватися на не спростованих сумнівах.
29. Однак вказаним нормам процесуального права судове рішення, що оскаржується, не відповідає, а викладені у ньому висновки є передчасними. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. 
30. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
31. Отже, Верховний Суд вважає, що для правильного вирішення цього спору суду апеляційної інстанції необхідно встановити всі обставини справи, з цього приводу належним чином дослідити наявні докази, а у разі потреби, витребувати додаткові. Також надати оцінку всім аргументам, які учасники справи наводять в обґрунтування своїх вимог та заперечень, встановити дійсний зміст внесених до Правил № 312 оскарженою Постановою НКРЕКП змін та їх вплив на права чи обов`язки учасників справи і на відповідність правовим актам вищої юридичної сили. За наслідками встановлених обставин і перевірки їх доказами зробити висновок про наявність або відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги. 
32. За наведених обставин суд апеляційної інстанції внаслідок вказаних порушень норм КАС України, не дослідивши зібрані у справі докази, не надавши оцінки всім суттєвим доводам учасників справи, допустив порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та відповідно ухвалення судового рішення щодо правильного застосування у правовідносинах, щодо яких виник спір у цій справі, норм пунктів 1, 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05 жовтня 2022 року № 1272 в частині внесених змін до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, в контексті гарантій недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав, встановлених статтею 22 Конституції України та відповідності їх нормам Законів №2019-VIII та № 555-IV. 
33. Вказане, відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд до цього суду, оскільки ним допущені зазначені порушення.
34. Крім того, колегія суддів касаційного суду звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог поза увагою суду залишився обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права - визнання протиправним та скасування нормативно-правового акта. Між тим, такий спосіб захисту прав позивача визначений пунктом 2 частини другої статті 5 КАС України при оскарженні індивідуальних актів чи їх положень. 
А пунктом 1 цієї частини та спеціальною нормою - частиною дев`ятою статті 264 КАС України способом захисту порушеного права під час оскарження нормативно-правового акта визначено визнання його протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
35. Дослідження вказаного питання має важливе значення з огляду на правові наслідки зазначених вище способів захисту порушеного права, оскільки за приписами частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. 
У той же час акт індивідуальної дії у разі його скасування судом не діє з моменту його прийняття (висновок Верховного Суду у постанові від 04 червня 2024 року у справі № 240/27690/23). 
36. За наведеного правового регулювання та обставин справи касаційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року і направити справу на новий розгляд до цього суду. 
Керуючись статтями 327, 345, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 320/5589/23 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.

Головуючий суддя В.М. Шарапа

Судді: Я.О. Берназюк

С. М. Чиркін