31.03.26
22-ц/812/475/26
Провадження № 22-ц/812/475/26 Суддя першої інстанції Козаченко Р.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

31 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 477/352/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Чистій В.В.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгро траст» на рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Козаченка Р.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгро траст», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Югагротраст 2022», стягнення орендної плати, розірвання договорів оренди землі, зобов`язання повернути земельні ділянки, 

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2024 року, через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укагро траст» (далі – ТОВ «Украгро траст») про стягнення орендної плати, розірвання договорів оренди землі, зобов`язання повернути земельні ділянки. 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 9,390 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 4823383400:01:000:0058, що розташована за адресою Миколаївська область, Миколаївський (Вітовський) район, Новомиколаївська сільська рада, земельна ділянка площею 0,33га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 4823383400:01:000:0142, що розташована за адресою Миколаївська область, Миколаївський (Вітовський) район, Новомиколаївська сільська рада, земельна ділянка площею 11,11га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 4823384100:05:000:0110, що розташована за адресою Миколаївська область, Миколаївський (Вітовський) район, в межах території Полігонівської сільської ради.
28 жовтня 2019 року та 30 жовтня 2019 року, з метою належного використання та обробки вищевказаних земельних ділянок, позивач уклав договори оренди землі з ТОВ «Украгро траст» строком на 7 років. Відповідно до пункту 4.4 договору орендна плата повинна вноситися з 01 липня поточного року по 01 червня наступного року. 
Однак, за 2021, 2022 та 2023 роки орендну плату відповідач не сплачував. Ця систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договорів. 
Крім того, без повідомлення ОСОБА_1 та без його згоди, відповідач уклав договори купівлі-продажу (відчуження) права користування земельними ділянками з Товариством з обмеженою відповідальністю «Югарготраст 2022». 
Позивач вважає передачу земельних ділянок без його згоди, як власника, в користування іншій особі, необґрунтованою, що є підставою для розірвання договорів оренди землі та повернення йому земельних ділянок.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Украгро траст» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2021-2023 роки, розірвати договори оренди землі від 28 жовтня 2019 року відносно земельних двох ділянок з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0058 та 23383400:01:000:0142 та від 30 жовтня 2019 року відносно земельної ділянки з кадастровим номером 4823384100:05:000:0110, укладені між ним та ТОВ «Украгро траст». Зобов`язати ТОВ «Украгро траст» повернути йому зазначені земельні ділянки
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер Вітовського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року до участі в справі залучено у якості третьої особи – Товариство з обмеженою відповідальністю «Югагротраст 2022» (далі – ТОВ «Югагротраст 2022»).
Рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року позо задоволено частково.
Розірвано договір оренди землі від 28 жовтня 2019 року на земельні ділянки площею 9,3900 га та 0,3300 га з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0058 та 4823383400:01:000:0142, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Украгро траст».
Розірвано договір оренди землі від 30 жовтня 2019 року на земельну ділянку площею 11,1148 га з кадастровим номером 4823384100:05:000:0110, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Украгро траст».
Зобов`язано ТОВ «Украгро траст» повернути земельні ділянки з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0058, 4823383400:01:000:0142 та 4823384100:05:000:0110 власнику ОСОБА_1 із користування ТОВ «Украгро траст».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2026 року стягнуто з ТОВ «Украгро траст» на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в загальній сумі 7 961.20 грн, з яких 1 211.20 грн судовий збір та 6 750 грн витрати на правничу допомогу.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, за користування у 2021-2023 роках належними позивачу земельними ділянками оплату не здійснив, доказів, які б свідчили про сплату орендної плати не надав.
Посилання представниці відповідача на протиправне вибуття із його володіння земельних ділянок ОСОБА_1 , що було встановлено рішеннями Жовтневого районного суду Миколаївської області в справах № 477/785/22 та № 477/578/22, суд не приймає, так як предметом розгляду цих справ земельні ділянки, належні ОСОБА_1 , не були.
Суд не приймає посилання позивача про передачу земельних ділянок в користування іншій особі як підставу для розірвання договорів оренди, так як в їх розділах 11 та 12 передбачено таке право орендаря.
На час завершення розгляду справи закінчені польові роботи зі збору врожаю, тому припинення дії договорів оренди землі не суперечить їх пункту 15.1 та пункту 15.5. 
В той же час, суд не має можливості задовольнити вимогу позову про стягнення боргу за оренду земельних ділянок, так як позивачем не було заявлено про конкретні суми та розрахунки цієї заборгованості, в тому числі й з врахуванням нормативної оцінки землі (мінімальної чи зміненої), нарахування та сплати податкових платежів та зборів.
Не погодившись з рішення суду, ТОВ «Украгро траст» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Украгро траст» з осені 2021 року до дати набрання законної сили судових рішень у справах № 477/578/22 та № 477/785/22 (08 листопада 2023 року та 28 листопада 2023 року) не був користувачем земельних ділянок, був позбавлений права вести свою підприємницьку діяльність.
Господарську діяльність на спірних земельних ділянках здійснювало ТОВ «Агрохолдинг Дар». 
Після поновлення свого порушеного права користування земельними ділянками представник скаржника неодноразово звертався до позивача з пропозицією отримати орендну плату. Позивач від отримання орендної плати відмовився. 
12 червня 2023 року право користування спірними земельними ділянками відчужено на користь ТОВ «Югагротраст 2022». 
Вказані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою.
Суд першої інстанції маючи письмові докази, надані представником відповідача щодо орендаря спірних земельних ділянок, не перевірив правильність визначення позивачем складу учасників цієї справи. 
Таким чином, з урахуванням предмету спору та підстав позову відповідачем за цим позовом має бути ТОВ «Югагротраст 2022», оскільки вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на його права та законні інтереси у спірних відносинах.
Розгляд справи по суті спору без залучення цієї особи як відповідача, є порушенням норм процесуального права.
Суд першої інстанції передчасно та помилково дійшов висновку про обґрунтованість вимог про розірвання договорів оренди, повернення земельних ділянок та розглянув справу з неналежним складом учасників справи.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Ураховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 28 жовтня 2019 року між позивачем та ТОВ «Украгро траст» був укладений договір оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер 4823383400:01:000:0058 площею 9,390 га; кадастровий номер 4823383400:01:000:0142 площею 0,3300 га, розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району (на тепер – територія Первомайської селищної ради Миколаївського району) Миколаївської області, строком на 7 років.
Згідно акту приймання-передачі від 28 жовтня 2019 року орендар ТОВ «Украгро траст», в особі директора Задворнової Ю.В., прийняла, а орендодавець ОСОБА_1 передав в користування земельні ділянки.
Також, 30 жовтня 2019 року між позивачем та ТОВ «Украгро траст» був укладений договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 4823384100:05:000:0110 площею 11,11 га, розташовану в межах території тієї ж сільської ради.
Згідно акту приймання-передачі від 30 жовтня 2019 року орендар ТОВ «Украгро траст», в особі директора Задворнової Ю.В., прийняла, а орендодавець ОСОБА_1 передав в користування земельну ділянку.
Згідно з пунктом 4.1 договору оренди землі від 28 жовтня 2019 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3 285 грн 75 коп., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, в тому числі 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору за один календарний рік.
Відповідно до пункту 4.1 договору оренди землі від 30 жовтня 2019 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8 364 грн 16 коп., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, в тому числі 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору за один календарний рік.
В пунктах 4.4. вищезазначених договорів передбачено, що орендна плата повинна вноситися з 01 липня поточного року по 01 червня наступного року.
Відповідач, в порушення умов договорів від 28 та 30 жовтня 2019 року, не сплачував позивачу орендну плату за 2021-2023 роки.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що систематичне невиконання відповідачем обов`язків за договором оренди землі, яке полягає в несплаті орендної плати за 2021-2023 роки, що є підставою для розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок, а тому дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина 3 статті 509 ЦК України).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За змістом частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
За змістом статей 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 
Встановлено, що зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі від 28 жовтня 2019 року вбачається, що орендна плата за користування земельними ділянками складає 3 285.75 грн, а відповідно до договору від 30 жовтня 2019 року, орендна плата за користування земельною ділянкою складає 8 364.16 грн. 
Звертаючись до суду з цим позовом позивач стверджував, що відповідач не сплачував йому орендну плату за 2021, 2022 та 2023 роки.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків щодо отримання відомостей про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2024 року відсутні інформація про доходи, отримані від ТОВ «Украгро траст». В той же час по ОСОБА_1 протягом 2021-2023 років заборгованість за сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору відсутня.
Відповідачем було зазначено, що ТОВ «Украгро траст» з осені 2021 року до дати набрання законної сили судових рішень у справах № 477/578/22 та № 477/785/22 (08 листопада 2023 року та 28 листопада 2023 року) не був користувачем земельних ділянок, був позбавлений права вести свою підприємницьку діяльність.
Господарську діяльність на спірних земельних ділянках здійснювало ТОВ «Агрохолдинг Дар». 
Після поновлення свого порушеного права користування земельними ділянками представник скаржника неодноразово звертався до позивача з пропозицією отримати орендну плату. Позивач від отримання орендної плати відмовився. 
12 червня 2023 року право користування спірними земельними ділянками з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0142 та 4823384100:05:000:0110 відчужено на користь ТОВ «Югагротраст 2022».
Такі ж доводи містить й апеляційна скарга.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що предметом розгляду у справах № 477/785/22 та № 477/578/22 земельні ділянки, належні ОСОБА_1 , не були, а тому такі аргументи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.
Доказів користування земельними ділянками позивача на підставі договору оренди землі від 25 жовтня 2019 року іншими орендарями, а саме, ТОВ «Югагротраст 2022» та виплата ними орендної плати, як зазначає відповідач, матеріали справи не містять.
В даному випадку, всі ризики неналежного виконання умов договору покладаються на орендаря.
З огляду на зазначене, відповідачем не було виконано умови договорів оренди від 28 жовтня 2019 року щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками за 2021-2023 роки, що є підставою для розірвання договорів .
Отже, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин щодо систематичного невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті орендної плати за договорами оренди землі, укладеними сторонами. 
Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір в цій частині, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують. Підстав для скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.
Щодо вимог про розірвання договорів оренди.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).
Для правильного вирішення спору та захисту права позивача, яке він вважає порушеним, суд повинен визначитися з учасниками справи, а також належним чином дослідити предмет і підстави позову та визначитись із характером спірних правовідносин.
Частиною 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48 ЦПК України).
Позивач - це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача ( пункти 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2).
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі № 755/10537/21 вказано, що: "належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач – особа, якій належить право вимоги; належний відповідач – особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
В свою чергу, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві (постанова Верховного Суду 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18).
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17).
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).
Із змісту позовних вимог встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про розірвання договорів оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі до ТОВ «Украгро траст», який відповідно до укладених договір є орендарем.
24 квітня 2024 року представницею позивача заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «Югагротраст 2022».
У відзиві на позовну заяву, поданому представницею ТОВ «Украгро траст» 18 липня 2024 року, остання посилалася на те, що 12 червня 2023 року право користування спірними земельним ділянками було відчужено ТОВ «Югагротраст 2022». 
Між тим, за інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: від 08 січня 2024 року № 361093779 щодо земельної ділянки кадастровий номер 4823383400:01:000:0142 вбачається, що орендарем є ТОВ «Югагротраст 2022» відповідно до договору купівлі-продажу (відчуження) права користування земельною ділянкою від 12 червня 2023 року; від 08 січня 2024 року № 361093740 щодо земельної ділянки кадастровий номер 4823384100:05:000:0110 вбачається, що орендарем є ТОВ «Югагротраст 2022» відповідно до договору купівлі-продажу (відчуження) права користування земельною ділянкою від 12 червня 2023 року; від 08 січня 2024 року № 36101097808 щодо земельної ділянки за кадастровим номером 4823383400:01:000:0058 орендарем ТОВ «Украгро траст».
Відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, матеріалами справи встановлено, що належні позивачу спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0142, 4823384100:05:000:0110 перебувають у користуванні ТОВ «Югарготраст 2022». 
Між тим, вимоги позивач заявляє тільки до ТОВ «Украгро траст».
Встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України, з метою виконання обов`язку суду встановленого законом (встановлення належності відповідачів) витребувано із Державного реєстру нерухомого майна інформації щодо орендаря належних позивачу земельних ділянок. 
Проте, такі дії суду апеляційної інстанції не вважаються збиранням судом доказів, які стосуються предмета спору, адже спрямованні на встановлення належного складу відповідачів у справі, тобто виконання процесуального обов`язку суду і жодним чином не порушують принцип змагальності сторін.
Так, відповідно до інформації з державного реєстру нерухомого майна № 470486362 від 30 березня 2026 року щодо земельної ділянки кадастровий номер 4823383400:02:000:0058 орендарем є ТОВ «Кор фінанс» на підставі договору купівлі-продажу права користування оренди земельними ділянками без номеру від 20 липня 2025 року.
За інформацією з державного реєстру нерухомого майна № 470485591, 470487921 від 30 березня 2026 року щодо земельних ділянок кадастрові номери 4823384100:05:000:0110 та 4823383400:01:000:0142 орендарями є ТОВ «Комбайн Агро» на підставі договору купівлі-продажу права користування оренди земельними ділянками без номеру від 05 червня 2025 року.
За встановлених обставин, на час розгляду справи судом першої інстанції суб`єктами правовідношення у цій справі є з одного боку позивач ОСОБА_1 , а з іншого - ТОВ «Комбайн Агро» та ТОВ «Кор фінанс».
Таким чином, з урахуванням предмету спору та підстав позову відповідачами за цим позовом мають бути ТОВ «Комбайн Агро» та ТОВ «Кор фінанс», оскільки вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на їх права та законні інтереси у спірних відносин. Розгляд справи по суті спору без залучення цих осіб як відповідачів, є порушенням норм процесуального права.
Між тим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання про заміну первісного відповідач ТОВ «Украгро траст» належними відповідачами - ТОВ «Комбайн Агро» та ТОВ «Кор фінанс». 
Разом з тим колегія суддів зауважує, що суд не вправі встановлювати факти, робити висновки по суті спору за неналежного суб`єктного складу учасників та вирішувати питання про права і обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.
Натомість суд першої інстанції передчасно та помилково дійшов висновку про обґрунтованість вимог про розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок. 
За такого, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року в частині розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволення цих позовних вимог.
За такого додаткове рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2026 року слід скасувати.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу ТОВ «Украгро траст» задоволено частково.
Звертаючись з апеляційною скаргою ТОВ ««Украгро траст» сплатило судовий збір у розмірі 7 297.20 грн.
За такого, з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Украгро траст» підлягає судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 5 813.76 грн.
З врахуванням того, що за результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, витрати зі сплати судового збору, понесені ним при поданні позовної заяви, слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгро траст» задовольнити частково.
Рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року в частині розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгро траст», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Югагротраст 2022», про розірвання договорів оренди землі, повернення земельних ділянок - відмовити.
В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.
Додаткове рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2026 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгро траст» 5 813 грн 76 коп. судового збору 
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року