ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 м.Дніпро Справа №908/655/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Демчини Т.Ю.
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача (скаржника): Данильченко О.О.
від відповідача-1: Демиденко Д.А.
від відповідача-2: представник не з`явився
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 (суддя Педорич С.І.) у справі №908/655/26
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврічеське МБ»
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Розумівське Агро»
про визнання договорів недійсними та відновлення становища, що існувало раніше
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
17.03.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», Банк) до відповідачів – Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврічеське МБ» (далі – ТОВ «Таврічеське МБ») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Розумівське Агро» (далі – ТОВ «Розумівське Агро»), за змістом якої позивач просив суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу №8102/23/001726 від 20.12.2023 транспортного засобу марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладений між ТОВ «Таврічеське МБ» та ТОВ «Розумівське Агро» та застосувати наслідки недійсності правочину;
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ТОВ «Таврічеське МБ» (ЄДРПОУ 39305918) права власності на транспортний засіб марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу №7259/24/006063 від 28.11.2024 транспортного засобу марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений між ТОВ «Таврічеське МБ» та ТОВ «Розумівське Агро» та застосувати наслідки недійсності правочину;
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ТОВ «Таврічеське МБ» (ЄДРПОУ 39305918) права власності на транспортний засіб марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
Одночасно з позовом позивачем заявлено про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , що належить відповідачу – ТОВ «Розумівське Агро» (ЄДРПОУ 31429619), та на транспортний засіб марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить відповідачу – ТОВ «Розумівське Агро» (ЄДРПОУ 31429619).
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач посилався на наявність очевидної небезпеки щодо відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. 
Згідно позиції Банку, за результатом вчинення вказаних правочинів ТОВ «Таврічеське МБ» суттєво зменшило обсяг майна, на яке потенційно могло бути звернуто стягнення при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з відповідача-1 заборгованості по справі №908/887/24. На даний час заборгованість за кредитним договором, стягнута на підставі рішення суду, не погашена, кошти не повернуто, чим порушуються законні права та інтереси Банку. 
Відтак, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відповідач – ТОВ «Таврічеське МБ», укладаючи договори купівлі-продажу з пов`язаною особою – ТОВ «Розумівське Агро», діяв очевидно недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження рухомого майна, яке було власністю боржника, відбулося з метою уникнення реалізації кредитором звернення стягнення на таке рухоме майно. 
З урахуванням наведеного, позивач наполягає на тому, що заявлені заходи забезпечення позову будуть сприяти ефективному захисту його прав у разі винесення рішення на його користь та не допустять відчуження рухомого майна кілька разів, що сприятиме збереженню останнього. Натомість, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у справі №908/655/26 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову.
Оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, зваживши на необхідність гарантування збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви. Суд виснував, що заявник, звертаючись з даною заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, не навів достатньо обґрунтованих припущень та не надав належних доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Окремо, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що перевірка та дослідження наведених заявником обставин щодо укладених договорів на предмет їх фруадаторності і фіктивності фактично має здійснюватись в ході розгляду справи по суті, а не під час розгляду відповідної заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026, Банк звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт на транспортний засіб марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , що належить відповідачу – ТОВ «Розумівське Агро» (ЄДРПОУ 31429619), та на транспортний засіб марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить відповідачу – ТОВ «Розумівське Агро» (ЄДРПОУ 31429619).
Позивач не погоджується з оскаржуваною ухвалою у повному обсязі та вважає, що суд першої інстанцій розглянув заяву про забезпечення позову поверхнево, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.
Так, Банк зазначає про те, що 20.10.2021 директором ТОВ «Таврічеське МБ» через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано з використанням електронного цифрового підпису Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ».
У зв`язку з порушенням ТОВ «Таврічеське МБ» зобов`язання за кредитним договором Банк звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ТОВ ТОВ «Таврічеське МБ» та поручителя ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі №908/887/24, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025, стягнуто солідарно з ТОВ «Таврічеське МБ» та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 981289,61 грн заборгованості за кредитом, 201402,99 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії. Також на відповідачів покладено судові витрати.
На виконання вказаного рішення у справі №908/887/24 видано відповідні накази, які пред`явлено до примусового виконання та за якими, 14.08.2025 відкрито виконавчі провадження №78868609 та №78868548.
Як наполягає позивач, саме після припинення здійснення погашення за вказаним кредитним договором та після звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Таврічеське МБ» здійснило відчуження належних товариству двох транспортних засобів на користь пов`язаної юридичної особи на підставі договорів купівлі-продажу №8102/23/001726 від 20.12.2023 та №7259/24/006063 від 28.11.2024. 
Банк висновує, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що ТОВ «Таврічеське МБ» діяло недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення кредитором стягнення на таке майно боржника.
Відтак, апелянт підкреслив свою позицію щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та вжиття запропонованих заходів забезпечення позову, з огляду на наявність достатніх підстав вважати, що відповідачами і в подальшому можуть вчинятись недобросовісні дії, спрямовані на виведення рухомого майна з-під загрози звернення стягнення в межах виконавчого провадження. 

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
07.04.2026 через систему «Електронний суд» від ТОВ «Таврічеське МБ» надійшов відзив на скаргу позивача, за змістом якого товариство просило апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність останньої.
08.04.2026 через систему «Електронний суд» від ТОВ ««Розумівське Агро» надійшов відзив на скаргу позивача, за змістом якого товариство просило апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, посилаючись на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Окремо, відповідач-2 акцентував увагу апеляційного суду на тому, що товариство є є добросовісним набувачем за оспорюваними правочинами. Відтак, накладення арешту про яке просить позивач буде втручанням у право ТОВ «Розумівське Агро» на мирне володіння майном, що буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у справі №908/655/26; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.04.2026 о 14:40 год. 
На підставі розпорядженням керівника апарату суду від 20.04.2026, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Віннікова С.В., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/655/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026, справу №908/655/26 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Левшина Г.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Демчина Т.Ю.
У судове засідання 21.04.2026 з`явився представник позивача. Представник відповідача брав участь в розгляді справи в режимі відеоконференції. Представник відповідача-2 правом участі в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.
Під час розгляду справи скаржник надав пояснення по суті апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача-1 висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обгрунтованою.
У судовому засіданні 21.04.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до усталених висновків Верховного Суду, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання/невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник і майнових наслідків заборони відповідачеві та/або іншими особам вчиняти певні дії.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
При цьому колегія суддів підкреслює, що обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Суд першої інстанції встановив, що предметом позовних вимог у даній справі є вимога АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених між ТОВ «Таврічеське МБ» та ТОВ «Розумівське Агро», та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення ТОВ «Таврічеське МБ» права власності на транспортні засоби.
Згідно заявленої позиції Банку саме внаслідок відчуження вказаних транспортних засобів ТОВ «Таврічеське МБ» суттєво зменшило обсяг майна, на яке потенційно могло бути звернуто стягнення при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з відповідача-1 заборгованості по справі №908/887/24.
Відтак, колегія суддів відзначає, що фактично позивач, не заявляючи будь-яких матеріальних вимог щодо предмету спору у цій справі, має на меті за рахунок рухомого майна ТОВ «Таврічеське МБ», яке було відчужено на підставі спірних правочинів, забезпечити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі №908/887/24, а не у справі №908/655/26, що розглядається.
Натомість, діючий власник транспортних засобів ТОВ «Розумівське Агро» не є стороною у справі №908/887/24 та боржником Банку. Беззаперечних доказів пов`язаності вказаної юридичної особи з ТОВ «Таврічеське МБ» позивачем наразі не було представлено ані в суді першої інстанції, ані в змісті апеляційної скарги. Крім цього, посилання скаржника, надані в судовому засіданні, щодо наявності шлюбних відносин між власниками товариств відповідачів взагалі не є такими, що можуть свідчити про наявність зловмисного наміру відповідачів заподіяти шкоди позивачеві, адже предметом позовних вимог є недійсність правочинів, укладених відповідачами. Тобто, наслідки недійсності даних правочинів можуть стосуватися саме відповідачів, проте, не позивача у цій справі. 
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що перевірка та дослідження наведених Банком обставин щодо фраудаторності та фіктивності спірних правочинів фактично має здійснюватись в ході розгляду справи, при вирішенні спору по суті, а не під час встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності недобросовісних навмисних намірів ТОВ «Розумівське Агро» відчужити спірне рухоме майно, що, в свою чергу, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду за поданим позовом.
Обставини, наведені на обґрунтування заяви про забезпечення позову, свідчать про наявність спору щодо дійсності договорів купівлі-продажу №8102/23/001726 від 20.12.2023 та №7259/24/006063 від 28.11.2024, а не про наявність обставин, які свідчили би про ймовірну можливість порушення чи утруднення (унеможливлення) захисту порушених прав заявника, щодо яких він звернувся з позовом у цій справі.
За результатом дослідження наявних матеріалів справи, колегія суддів резюмує, що позивач не навів достатньо обґрунтованих припущень та не надав належних на те доказів щодо того, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Банку, за захистом яких він звернувся. 
Саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу в ускладненні відновлення порушених прав позивача у іншій справі не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви у цій справі. При цьому, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.
Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні поданої Банком заяви, оскільки позивач не надав доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову; необхідність у застосуванні судом визначеного заявником заходу не обґрунтована і документально не підтверджена; подана заява не містить логічних і переконливих доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, саме у цій справі, яка розглядається за наведеними вище позовними вимогами.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлено після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №908/655/26 - залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №908/655/26 залишити без змін.

Справу №908/655/26 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 22.04.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Т.Ю. Демчина