125/94/26
2-а/125/2/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2026 року         м. Бар 

Барський районний суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Хитрука В.М. 
секретар судового засідання Рашевська О.Г. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення 
УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно постанови серії ЕНА № 6482207 від 08.01.2026, 07.01.2026 приблизно о 18:16 год. він (пішохід ОСОБА_1 ) перейшов проїзну частину дороги по вул. Героїв Майдану, 34, м. Бар Вінницької області на заборонений (червоний) сигнал світлофора, чим порушив п.п. 4.9, 8.7.7 ПДР України. Вказаною постановою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП. У справі прийнято рішення та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. Вказує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно встановити та довести наявність події та складу адміністративного правопорушення в її діях. Водночас, під час винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення посадовою особою відповідача не було з`ясовано та належним чином встановлено вказані обставини, що є обов`язком органу (посадової особи) відповідно до вимог статті 280 КУпАП. За таких обставин твердження посадової особи про нібито перехід позивачем проїзної частини дороги на заборонений сигнал світлофора ґрунтується виключно на суб`єктивному сприйнятті працівника поліції, без будь-якого об`єктивного підтвердження, що суперечить вимогам КУпАП. Перебування особи на місці події не є підтвердженням факту вчинення адміністративного правопорушення. Допустимими не можуть вважатися докази, отримані на підставі відомостей, джерелом яких є недопустимі докази. Таким чином, будь-які висновки або матеріали, отримані із сумнівних або недопустимих джерел, не можуть бути використані як самостійне доказування у справі. Оскаржувана постанова є наслідком провокації та перевищення службових обов`язків посадових осіб відповідача. 
У вказаний у постанові час та дату ОСОБА_1 дійсно перебував на автобусній зупинці, проте події відбувалися іншим чином. Працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставно зі службового автомобіля почали ображати його та військове звання військовослужбовців ЗС України в присутності сторонніх осіб, застосували сльозоточивий газ та недоцільну фізичну силу. При цьому у інспекторів була лише одна нагрудна камера, якою вони час від часу мінялися. У результаті його тілесні ушкодження були зафіксовані лише після огляду у медичному закладі, тоді як на початок спілкування ушкоджень не було. 
За таких підстав, позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 17.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та пояснень. 
Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.
Положеннями ст. 12 КАС України передбачається, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
В розумінні ст. 257, ст. 263 ч.1 п. 2 КАС України вказана справа є незначної складності, може розглядатися в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням положень ст. 286 КАС України, в якій визначено, що вказаної категорії справи вирішуються судом протягом десяти днів з дня відкриття провадження в справі, сторони письмово виклали свої обґрунтування, а тому суд дійшов висновку про подальший розгляд справи без виклику сторін.
Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.
Оскільки, суд не вбачає підстав для розгляду даної справи з викликом сторін, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, сторони не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, відповідач не заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а тому у відповідності до положень ст. ст. 4, 257, 260, 262 КАС України розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних матеріалів справи.
Згідно із ст. 10 КАС України розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито, крім випадків, визначених цим Кодексом, в розумінні ст. 4, ст. 262 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. У такому випадку судове засідання не проводиться, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 251 КАС України. 
У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області вказав, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, оскільки правомірно було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вказане адміністративне правопорушення підтверджується винесеною постановою та матеріалами відеозапису здійсненого на відеореєстратор та портативну бодікамеру поліцейського. В підтвердження порушення позивачем п. 4.9 та 8.7.7 Правил дорожнього руху України, відповідно до статті 251 КУпАП ГУНП долучено відеозапис з портативного відео реєстратора поліцейського та бодікамери, з якого чітко вбачається, як позивач переходить проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух. Також, вказаний відеозапис у повній мірі спростовує доводи позивача щодо неналежного розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення.
Суд, ознайомившись з відзивом відповідача, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно докази, вважає, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Встановлено, що 07.01.2026 в м. Бар по вул. Героїв Майдану б. 34 близько 18:16 пішохід Вітковський Р.М. перейшов проїжджу частину на заборонений (червоний сигнал) світлофора, чим порушив пп.4.9, та 8.7.7. ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Лейтенантом поліції Мельником Максимом Сергійовичем винесено постанову, серії ЕНА № 6482207 від 08.01.2026 якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 № 3353- XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 КУпАП адміністративна відповідальність настає за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 4. 9. ПДР у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора.
У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності - на середині проїзної частини і можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху. 
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач надав на розгляд суду відеозапис з портативного відео реєстратора поліцейського та бодікамери, безпосередньо факту правопорушення, а також розгляду справи, в підтвердження порушення позивачем п. 4.9 та 8.7.7 Правил дорожнього руху України, з якого вбачається, як позивач переходить проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух. 
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, судом встановлено, що позивач здійснив порушення вимог п. 4.9 та 8.7.7 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 127 КУпАП. 
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення процедури розгляду справи або порушення прав позивача під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та/або будь-яким чином свідчили про перевищення службових повноважень інспектором поліції відносно позивача. Зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КпАП України.
При цьому, саме такий склад правопорушення зазначено у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та саме за це до нього застосовано штрафні санкції, передбачені ч.1 ст.127 КУпАП. 
Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є обґрунтованою, прийнятою з повним та всебічним з`ясуванням усіх обставин справи, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні позову слід - відмовити. 
Керуючись статтями 72, 77, 79, 90, 139, 241, 243-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 13 березня 2026 року.
Суддя: