ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 березня 2026 року	Справа №160/35487/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 21.11.2025 р. №046050026730 про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її пільгового стажу за Списком №1 такі періоди роботи: з 03.07.2012 р. по 24.07.2014 р. у ТОВ "Промисловий ремонт" відповідно до довідки від 30.06.2017 р. № 4/53/07 та витягу з наказу №4/25-о від 02.04.2012 р.; з 25.08.2014 р. по 14.07.2015 р., з 16.07.2015 р. по 02.08.2016 р., з 03.08.2016 р. по 17.02.2022 р., з 18.02.2022 р. по 06.03.2022 р. в АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" відповідно до довідки від 13.11.2025 р. №476 та витягів з наказів про атестацію робочих місць №1062 від 30.11.2009 р., №948 від 28.11.2014 р., № 385 від 27.08.2019 р.;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути її заяву від 14.11.2025 року та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020), починаючи з дати звернення за призначенням пенсії - 14.11.2025 р. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач звернулася до Відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 21.11.2025 р. № 046050026730 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Обґрунтовуючи відмову, відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 31 рік 09 місяців 04 дні, а пільговий стаж за Списком № 1 становить лише 06 років 05 місяців 24 дні. Так, до пільгового стажу не зараховано період роботи в АТ "Південний ГЗК" з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р. у зв`язку з некоректним зазначенням початку пільгового стажу у довідці; пільгову довідку ТОВ "Промисловий ремонт" від 30.06.2017 р. № 4/53/07 не взято до уваги. Позивач вважає, що, відповідач штучно зменшив її пільговий стаж, не зарахувавши: період роботи з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р. в АТ "Південний ГЗК"; період роботи з 03.07.2012 р. по 24.07.2014 р. у ТОВ "Промисловий ремонт", підтверджений довідкою № 4/53/07 від 30.06.2017 р. та наказом про атестацію робочого місця від 02.04.2012 р. № 4/25-о. Позивач зазначає, що записами трудової книжки, а також архівними довідками підтверджено весь незарахований відповідачем страж роботи, що й стало підставою для звернення з позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 року суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачу позов з додатками та зазначена ухвала суду доставлені до його електронного кабінету 12 та 18 грудня 2025 року, що підтверджується відповідними довідками наявними в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву, відповідач до теперішнього часу на адресу суду не надіслав. 
Згідно із ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 14.11.2025 року позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
21.11.2025 р. Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №046050026730, яким встановлено, що страховий стаж позивача станом на день звернення за призначенням пенсії становив 31 рік 09 місяців 04 днів. За результатами розгляду документів доданих до заяви, до пільгового стажу не зараховано:
- період з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р., оскільки в довідці не коректно зазначено початок пільгового стажу (з 16.07.2021 р. по 02.08.2016 р.) та не взята до уваги пільгова довідка від 30.06.2017 р. №4/53/07, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", яка дає право на пенсію на пільгових умовах. 
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно із ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
В силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова КМУ від 12.08.1993 року № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Так, з трудової книжки позивача від 15.06.1998 року серії НОМЕР_1 встановлено, що в ній містяться записи на підтвердження спірних періодів, а саме:
- запис №22 - 03.07.2012 року прийнята машиністом крану четвертого розряду в механічну службу (наказ від 03.07.2026 року № 4/99К); 
- запис №23 - за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 від 02.04.2012 року (наказ від 02.04.2012 року № 4/25-0);
- запис №24 - 20.05.2013 року переведена машиністом 5 розряду механічної служби п`ятого розряду (наказ від 20.05.2013 року № 4/3п);
- запис №25 - за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 від 02.04.2012 року (наказ від 02.04.2012 року № 4/25-0);
- запис №26 - 24.07.2014 року звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14 - річного віку, ст.38 КЗпП України (наказ від 24.07.2014 року №4/39у);
- запис №27 - 01.08.2014 року прийнята машиністом крана (працюючим у кар`єрі) п`ятого розряду цеха №2 управління дробильно-транспортного комплексу (наказ від 28.07.2014 року № 299к);
- запис №28 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №1 (наказ від 30.11.2009 року № 1062);
- запис №29 - 15.09.2015 року переведена машиністом крана (працюючим у кар`єрі) 6 розряду дільниці ЦПП горизонту - 210 м цеху №2 управління дробильно-транспортного комплексу (наказ від 15.09.2015 року № 397-пер);
- запис №30 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №1 (наказ від 28.11.2014 року № 948); 
- запис №31 - 20.11.2015 року переведена машиністом крана п`ятого розряду механічної служби цеха №2 управління дробильно-транспортного комплексу (наказ від 19.11.2015 року № 496пер);
- запис №32 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №1 (наказ від 28.11.2014 року № 948); 
- запис №33 - Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" з 21.10.2019 року змінило найменування на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат". Підстава: рішення позачергових загальних зборів ПАТ "ПІВДГЗК" від 18.10.2019 року (протокол від 18.10.2019 року);
- запис №34 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №1 (наказ від 27.08.2019 року № 385);
- запис №35 - 18.02.2022 року переведена машиністом крану, зайнятим повний робочий день в кар`єрі шостого розряду цеха №2 управління дробильно-транспортного комплексу (наказ від 18.02.2022 року №57-пер);
- запис №36 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №1 (наказ від 27.08.2019 року № 385);
- запис №37 - 31.10.2022 року звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (наказ від 31.10.2022 року № 453-зв).
Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідка від 30.06.2017 року № 4/53/07 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в ТОВ "Промисловий ремонт" і за період з 03.07.2012 року по 24.07.2014 року виконувала роботи по дробленню, дрібненню, збагачуванню руди чорних металів і нерудних копалин, що містять у пилу 2 і більше відсотків кристалічного (вільного) двооксиду кремнію в виробництві "Збагачення" за професією машиніст крана механічної служби, що передбачена Списком 1 розділ II підрозділ "а" позиція "2а - 3а", підстава: постанова КМУ від 16.01.2003 р. №36. За даними обліку робочого часу стаж пільгової роботи за Списком № 1 становить: за 2012 рік - 5 місяців 29 днів, за 2013 рік - 11 місяців 18 днів, за 2014 рік - 6 місяців 22 днів. Підстава для видачі: особова картка ф.П-2, технологічний процес, штатний розпис. Додаткові відомості: розрахункові відомості, накази про прийняття, переміщення, звільнення 2012 - 2014 р.р., картка обліку фактично відпрацьованого часу за 2012 - 2014 р.р. Атестація робочого місця проведена: наказ №4/25-о від 02.04.2012 р.
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка від 13.11.2025 року № 476 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відповідна довідка видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" у виробництві: рудопідготовка, що передбачено Списком № 1 розділ II підрозділ "а" поз.2а-3а, затверджених постановою КМУ від 16.01.2003 року №36. 
З 25.08.2014 року по 14.07.2015 року, з 16.07.2015 року по 02.08.2016 року машиністом крана управління дробильно-транспортного комплексу, була зайнята дробленням, помелом, сортуванням та збагаченням руди чорних металів, нерудних копалин, що містять у пилу 2% і більше кристалічного (вільного) двооксиду кремнію. 
У виробництві: рудопідготовка, що передбачено Списком № 1 розділ ІІ, затверджених постановою КМУ від 24.06.2016 року №461. 
З 03.08.2016 року по 17.02.2022 року машиністом крана управління дробильно-транспортного комплексу, була зайнята дробленням, помелом, сортуванням та збагаченням руди чорних металів, нерудних копалин, що містять у пилу 2% і більше кристалічного (вільного) двооксиду кремнію. 
У виробництві: гірничі роботи, що передбачено Списком № 1 розділ І підрозділ 3, затверджених постановою КМУ від 24.06.2016 року №461. З 18.02.2022 року по 06.03.2022 року машиністом крана управління дробильно-транспортного комплексу, була зайнята повний робочий день у кар`єрі глибиною 150 метрів і глибше. Підстава: особова картка форми П-2, технологічний процес, особовий рахунок № 3081, табель обліку робочого часу. Всього список №1 складає - 7 років 6 місяців 9 днів. 
Наказ про результати атестації робочих місць №1062 від 30.11.2009 року. 
Наказ про результати атестації робочих місць №948 від 28.11.2014 року.
Наказ про результати атестації робочих місць №385 від 27.08.2019 року.
Також в матеріалах справи міститься довідка від 13.11.2025 року № 476 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" у виробництві: рудопідготовка, що передбачено Списком № 1 розділ II підрозділ а поз.2а-3а, затверджених постановою КМУ від 16.01.2003 року №36. 
З 25.08.2014 року по 14.07.2015 року, з 16.07.2021 року по 02.08.2016 року - машиністом крана управління дробильно-транспортного комплексу, була зайнята дробленням, помелом, сортуванням та збагаченням руди чорних металів, нерудних копалин, що містять у пилу 2% і більше кристалічного (вільного) двооксиду кремнію. У виробництві: рудопідготовка, що передбачено Списком № 1 розділ II, затверджених постановою КМУ від 24.06.2016 року №461. 
З 03.08.2016 року по 17.02.2022 року - машиністом крана управління дробильно-транспортного комплексу, була зайнята дробленням, помелом, сортуванням та збагаченням руди чорних металів, нерудних копалин, що містять у пилу 2% і більше кристалічного (вільного) двооксиду кремнію. У виробництві: гірничі роботи, що передбачено Списком № 1 розділ І підрозділ 3, затверджених постановою КМУ від 24.06.2016 року. З 18.02.2022 року по 06.03.2022 року - машиністом крана управління дробильно-транспортного комплексу, була зайнята повний робочий день у кар`єрі глибиною 150 метрів і глибше. Підстава: особова картка форми П-2, технологічний процес, особовий рахунок №3081, табель обліку робочого часу. Всього, Список №1 складає - 6 років 7 місяців 9 днів.
Відповідач вказує, що до пільгового стажу позивача не зараховано: період з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р., оскільки в довідці не коректно зазначено початок пільгового стажу (з 16.07.2021 р. по 02.08.2016 р.) та не взята до уваги пільгова довідка від 30.06.2017 р. №4/53/07, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", яка дає право на пенсію на пільгових умовах. 
Так, вимоги щодо ведення трудової книжки та оформлення записів в ній, визначені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (далі - Інструкція №58).
Згідно із п.1.1 розділу І Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до абз.3 п.п.2.4 розділу 2 Інструкції №58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд звертає увагу, що на особу не може покладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для не включення вказаних періодів роботи до страхового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань та виключення відповідного періоду зі страхового стажу.
Таким чином, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного органу для обмеження особи в реалізації конституційного права на соціальний захист.
Крім того, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.
В свою чергу, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому спірні періоди безпідставно не взято до уваги пенсійним органом при обрахуванні стажу роботи позивача.
Суд зазначає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно із пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення їй пенсії за віком, враховуючи, що остання має необхідний стаж, який підтверджується записами у її трудовій книжці. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів до загального стажу, а тому порушені права підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 21.11.2025 р. №046050026730. 
Як наслідок похідна позовна вимога позивача про зарахування до її страхового стажу періодів роботи з 03.07.2012 р. по 24.07.2014 р. та з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р. також підлягає задоволенню. А не як помилково зазначає позивач щодо спірного періоду з 16.07.2015 р. по 02.08.2016 р.
Щодо підстави для відмови в призначенні пенсії, як недостатній пенсійний вік позивача, суд зазначає на таке.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
02 березня 2015 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII, яким пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладено в такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
У свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).
Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Згідно із пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Так, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Отже, у статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII для призначення пенсії за віком за списком №1 було встановлено пенсійний вік досягнення жінкою 45 років, а також, страховий стаж роботи для жінок не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р., перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Згідно із статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 р. у зразковій справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону № 1058-IV.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.
Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Так, станом на дату звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах, позивач досягла віку передбаченого пунктом "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII - 45 років.
Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до її пільгового стажу за Списком №1 такі періоди роботи: з 25.08.2014 р. по 14.07.2015 р., з 03.08.2016 р. по 17.02.2022 р. та з 18.02.2022 р. по 06.03.2022 р., суд зазначає наступне.
Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача в цій частині, оскільки відповідачем в спірному рішенні від 21.11.2025 р. №046050026730 відмовлено у зарахуванні періоду з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р., оскільки в довідці не коректно зазначено початок пільгового стажу (з 16.07.2021 р. по 02.08.2016 р.) та не взята до уваги пільгова довідка від 30.06.2017 р. №4/53/07. Так як довідка не відповідає вимогам додатку 5 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", яка дає право на пенсію на пільгових умовах. 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15.05.2024 у справі №160/14647/22, при вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи: з 25.08.2014 р. по 14.07.2015 р., з 03.08.2016 р. по 17.02.2022 р. та з 18.02.2022 р. по 06.03.2022 р. слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути позивача заяву та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2023 у справі № 446/1/22, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", від 13.02.2011 у справі Чуйкіна проти України.
У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п.74 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року "MALTZAN and Others v. Germany"). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.
Відтак статтю 1 зазначеного Протоколу №1 слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.
Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.
Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до приписів частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Так, 14.11.2025 р. позивач звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим суд, враховуючи вимоги статті 45 Закону № 1058-ІV, дійшов висновку щодо призначення їй пенсії з дня звернення за пенсією.
Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 починаючи з 14.11.2025 р.
Таким чином, задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням спірного періоду з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
У задоволенні решти позову позивачу слід відмовити. 
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 937,92 грн. 
Позивачем до суду подано через підсистему "Електронний суд", то в силу положень ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" позивач мала сплатити 968,96 грн. 
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн. (968,96 грн : 2) 
При цьому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, згідно із положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню за клопотанням позивача.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.11.2025 р. № 046050026730 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи з 03.07.2012 р. по 24.07.2014 р. та з 14.07.2015 р. по 02.08.2016 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 14.11.2025 року відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХII, в редакції, що підлягає застосуванню згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма