ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1088/25
Головуючий у першій інстанції – Волошина Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/659/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції у Чернігівській області
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди ( суддя Волошина Н.В.) ухвалена в м. Мена,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Чернігівській області, в якій просить стягнути з Державного бюджету України з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завдану громадянинові незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади в безспірному порядку матеріальну шкоду в сумі 29000 грн, заподіяну йому незаконною втратою належної йому гладкоствольної рушниці МЦ 21-12 №8810673.
Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2022 року з метою перереєстрації зброї на свого батька він здав на зберіганні до відділення поліції №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області гладкоствольну мисливську рушницю МЦ21-12 № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією №6 від 17 лютого 2022 року. Вищевказану рушницю йому не повернули, посилаючись на евакуацію сейфу добровільно зданої, вилученої та конфіскованої зброї ВП №1 м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області до м. Чернігова та її зникнення.
З приводу втрати працівниками поліції зданої ним на зберігання рушниці він звернувся до Територіального управління ДБР, яким було відкрите кримінальне провадження №6202211001500000269 від 13 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Постановою слідчого від 29 квітня 2023 року вказане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях працівників поліції ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. У цій постанові зазначено, що згідно з висновком службової перевірки від 11 липня 2022 року сейф із зброєю ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області було вивезено до м. Чернігова, вся службова документація була знищена шляхом спалення. Після евакуаційних заходів в м. Чернігові було виявлено зникнення мисливської рушниці МЦ21-12 №8810673, встановити її місцезнаходження не вдалось можливим. Встановлено, що озброєння, яке було на обліку у Корюківському РВП ГУНП в Чернігівській області, серед якого також рушниця МЦ 21-12 №8810673, визнано втраченим. Позивач вказує на те, що оскільки здана ним на зберігання рушниця втрачена працівниками поліції, йому заподіяна матеріальна шкода, неправомірний характер дій працівників поліції та причинний зв`язок їхній дій із заподіяною шкодою підтверджується висновком службового розслідування, та посилаючись на положення ЗУ «Про Національну поліцію», ст. 1173 та 1174 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з Державного бюджету України з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади в безспірному порядку матеріальну шкоду в сумі 29000 грн, заподіяну йому незаконною втратою належної йому гладкоствольної рушниці МЦ 21-12 №8810673.
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того що, у справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача. Посилаючись на висновок службового розслідування, яким, на думку позивача, підтверджено неправомірний характер дій працівників поліції та причинний зв`язок їхній дій із заподіяною шкодою, не надав його, а також інші докази, які б вказували на будь-які незаконні дії працівників поліції щодо рушниці МЦ 21-12, яка належить ОСОБА_1 .. Невідповідність вимогам закону дій працівників поліції в цій справі судом не встановлена, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органу Національної поліції у виді відшкодування шкоди. Суд відхилив доводи представника відповідача щодо залучення/незалучення до участі у справі певних органів державної влади, які на думку відповідача, мають представляти державу у спірних правовідносинах, оскільки позов пред`явлено до держави Україна, саме яка і є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, а залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів окремих органів державної влади не впливає на правильність визначення належного відповідача.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 вказує, що при вирішенні спору суд неправильно застосував норми ст.ст.1173,1174 ЦПК України, зазначивши при цьому, що цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. При цьому судом не спростовано, що внаслідок втрати рушниці працівниками поліції, позивачу заподіяна матеріальна шкода, розмір якої визначений висновком судової товарознавчої експертизи. Також за обставинами справи, позивач довів, що він здав на зберігання належну йому рушницю та обставини за яких остання не була йому повернута. В свою чергу, відповідачем та третьою особою не доведено, що зброя втрачена внаслідок непереборної сили. За позицією ОСОБА_1 бездіяльність працівників поліції не відповідає вимогам Закону України «Про національну поліцію України» та «Порядку приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї».
У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. У відзиві Державна казначейська служба України зазначає, що будь-яких незаконних дій, вчинених працівниками поліції щодо рушниці МЦ 21-12 №8810673, яка належить ОСОБА_1 за результатом проведеного службового розслідування встановлено не було. ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження неправомірних дій вчинених працівниками поліції щодо гладко ствольної рушниці МЦ 21-12 №8810673, а також не надав жодного рішення суду про визнання дій правоохоронних органів незаконними. Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на цивільне законодавство України, а саме ст..ст.1173,1174 ЦК України та просив відшкодувати йому матеріальну шкоду за рахунок коштів Державного бюджету України. В позовній заяві не було посилання на ст.950 ЦК України, тому судом першої інстанції не було надано оцінку щодо застосування даної норми права. За позицією Державної казначейської служби України позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Заперечує відповідач також і проти стягнення судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оскільки їх понесення позивачем не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 17 лютого 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 відділенням поліції №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області прийнято на тимчасове зберігання гладкоствольну мисливську рушницю МЦ 21-12 №8810673, що підтверджується заявою та квитанцією №6 від 17 лютого 2022 року.
За повідомленням Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області від 27 квітня 2024 року (відповідь на адвокатський запит щодо місця перебування мисливської гладкоствольної зброї МЦ 21-12 № НОМЕР_1 та ТОЗ-1201Е №010129, належної ОСОБА_1 ), станом на 24 лютого 2022 року під час евакуаційних заходів з сейфу добровільно зданої, вилученої та конфіскованої зброї ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, вищевказану зброю було вивезено до м. Чернігова, гладкоствольну рушницю ТОЗ-1201 НОМЕР_2 повернуто у задовільному стані до відділення поліції в м. Мена, місце перебування гладкоствольної рушниці МЦ 21-12 № 8810673 встановлюється.
Постановою слідчого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, від 29 квітня 2023 року закрито кримінальне провадження № 620221001500000269 від 13 жовтня 2022 року, у звязку з відсутністю в діях працівників поліції ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було розпочато на підставі заяви ОСОБА_1 , згідно з якою працівники Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, в умовах воєнного стану, діючи умисно, вчинили крадіжку гладкоствольної рушниці МЦ21-12 №8810673.
Як вбачається із вищевказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, ОСОБА_1 17 лютого 2022 року добровільно здав на тимчасове зберігання до відділенням поліції №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області гладкоствольну мисливську зброю МЦ 21-12 № НОМЕР_1 та ТОЗ-1201Е №010129, у зв`язку з тим, що набув категорії підсудний за незаконне зберігання вогнепальної зброї, за ч.1 ст. 263 КК України. ОСОБА_1 повернуто лише рушницю НОМЕР_3 , встановити місце знаходження рушниці МЦ21-12 не вдалось можливим. 
У цій постанові зазначено, що станом на 24 лютого 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф на територію України було прийнято рішення щодо евакуації, під яку підпадав сейф добровільно зданої, вилученої та конфіскованої зброї ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, вищезазначену зброю було вивезено до м. Чернігова, вся службова документація була знищена шляхом спалення. Після евакуаційних заходів в м. Чернігові було виявлено зникнення мисливської рушниці МЦ21-12 №8810673, встановити її місцезнаходження не вдалось можливим. За даним фактом проведено службове розслідування від 11 липня 2022 року та направлено копії матеріалів до Чернігівського РВП ГУНП в Чернігівській області, яким проводиться розслідування кримінального провадження № 12022270340003203 від 30.06.2022.
Згідно з висновком службової перевірки від 11 липня 2022 року встановлено, що озброєння, яке перебувало на обліку в Корюківському РВП ГУНП в Чернігівській області , серед якого рушниця МЦ21-12 №8810673, визнано втраченим. Також у постанові зазначено про те, що вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що втрата гладкоствольної рушниці МЦ21-12, яка належить ОСОБА_1 сталась не внаслідок її викрадення працівниками поліції, а у зв`язку з незаконним заволодінням іншими особами, за фактом чого Чернігівським РУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12022270340003203 від 30 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 262 КК України. При цьому, будь-який незаконних дій, вчинених працівниками поліції щодо рушниці МЦ 21-12, яка належить ОСОБА_1 , за результатами проведеного службового розслідування не встановлено. 
Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №806/25-24 від 20 жовтня 2025 року, вартість гладкоствольної мисливської рушниці МЦ 21-12 на вторинному ринку України, станом на дату проведення експертизи, складає 12480,00 грн.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.
Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
За змістом частини третьої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» саме держава відшкодовує шкоду, завдану рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними повноважень. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19).
Звертаючись з позовом про стягнення з Державного бюджету України з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди, завдану громадянинові незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади в безспірному порядку матеріальної шкоди в сумі 29000 грн, заподіяну йому незаконною втратою належної йому гладкоствольної рушниці МЦ 21-12 №8810673, позивач єдиним відповідачем зазначив Державну казначейську службу України.
Водночас Державна казначейська служба України не є тією особою, що повинна відповідати за пред`явленим позивачем позовом, оскільки спір щодо відшкодування шкоди у результаті дій працівників поліції фактично наявний між ОСОБА_2 та Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області.
Враховуючи викладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов у цілому правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: