ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15447/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Озерянська С.І.) в адміністративній справі №160/15447/25 за позовом Акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
27.05.2025 Акціонерне товариство “Нікопольський завод феросплавів” звернулось до з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення –рішення від 12.05.2025 року №283/32-00-04-01-02-01-00186520.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, про незгоду з висновками акту камеральної перевірки про порушення Акціонерним товариством “Нікопольський завод феросплавів” вимог пп. “б” п. 200.4, п. 200.4-1, п. 200.12-1 ст. 200 ПК України, а отже і прийнятим на його підставі податковим повідомленням–рішенням від 12.05.2025 року №283/32-00-04-01-02-01-00186520, оскільки Указом Президента України №81/2025 не було введено санкцій відносно АТ “Нікопольський завод феросплавів”, його засновників, учасників або кінцевих беніфіціарних власників. Зазначені в акті камеральної перевірки фізичні особи не є кінцевими бенефіціарними власниками позивача. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року позов задоволено.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга містить посилання на висновки акту перевірки щодо фактичних обставин справи, а також зазначення про ненадання під час розгляду справи судом першої інстанції належної оцінки доводам податкового органу. 
Скаржником зазначається, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вигодо одержувачем АТ «Нікопольський завод феросплавів» (код за ЄДРПОУ 00186520), опосередковане володіння 24,7725 % в статутному капіталі. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , є вигодоодержувачем АТ «Нікопольський завод феросплавів» (код за ЄДРПОУ 00186520) опосередковане володіння 24,7725 % в статутному капіталі. В підтвердження структуру власності АТ «Нікопольський завод феросплавів» Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 07.02.2025 отримано відомість з ЄДР (тип 107) щодо запису від 07.02.2025 № 1010981070078001809 про зміну структури власності АТ «Нікопольський завод феросплавів» (код за ЄДРПОУ 00186520). 
Рішенням національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025, застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Законом України «Про санкції» передбачені види обмежувальних заходів, до яких, зокрема, віднесено: запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (зупинення фінансових операцій; заборона укладення договорів та вчинення правочинів). Отже податковим органом відповідно до пунктів 200.4-1, 200.12-1 ст. 200 ПК України та з урахуванням Рішення національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025, АТ «Нікопольський завод феросплавів», не має права на отримання бюджетного відшкодування задекларованого в декларації з податку на додану вартість за лютий 2025 року в сумі 106124000 гривень. 
Скаржником також наведено структуру власності товариства, що датована 06.02.2025 і надана безпосередньо АТ «Нікопольський завод феросплавів» відповідно до якої ОСОБА_3 є власником компанії Прометеас Номіні Сервіс ЛТД, а ОСОБА_4 є власником компанії Протіас Секретаріал ЛТД. Вищезазначені компанії являються акціонерними власниками Тінола Комерціал ЛТД, Рександ Вентурес ЛТД, Стреттінг Інвестментс ЛТД, Редакс Ентерпрайзес ЛТД, Квайклайн Трейдінг ЛТД, Ромастар Холдінг ЛТД, Росморе Консалтінг ЛТД, Навелл Комерціал ЛТД, Квадко Інвестментс ЛТД, Далком Консалтінг ЛТД, Тамора Трейдінг ЛТД. В свою чергу, вищезазначені компанії є акціонерними компаній Трілон Інвестментс Лімітед, Ругелла Пропертіс ЛТД, Долеміа Консалтінг ЛТД, Софалон Інвестментс Лімітед, Манджомал Лімітед, Демелза Холдінгз Лімітед, Камеас Девелопмент Лімітед, Полістекс Ентерпрайзис Лімітед, Ревеліо Холдінгз ЛТД, Кутенмакс Холдінгз Лімітед, Профетіс Ентерпрайзис Лімітед, Сонеріо Холдінгз ЛТД, які являються власниками «Нікопольський завод феросплавів» (код за ЄДРПОУ 00186520).
Скаржник також вказав на наявність ухвали Вищого антикорупційного суду України від 16.07.2025 року, яка містить твердження про належність І.Коломойському 24,7725% у статутному капіталі Акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
У відзиві позивачем зазначено, що фізичні особи, щодо яких було застосовано санкції не є засновниками або акціонерами АТ "НЗФ", оскільки не є власниками акцій товариства, що підтверджується даними з Реєстру акціонерів Товариства. Зазначені особи опосередковано володіють часткою в статутному капіталі позивача, що підтверджується схематичним зображенням структури власності. 
Позивач наполягає на тому, що вказані у акті перевірки особи не є кінцевими беніфіціарними власниками по відношенню до АТ "НЗФ", оскільки у відповідності до вимог законодавства, за вказаною вище ознакою зазначені фізичні особи не відповідають визначальним критеріям встановленим Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки не володіють ключовою часткою та не мають вирішального впливу на діяльність товариства – опосередковано володіють часткою, що становить менше 25%. Відповідач, в свою чергу, не наводить інших доказів, які б свідчили про те, що вказані особи є кінцевими бенефіціарними власниками по відношенню до АТ "НЗФ". Крім того, згідно витягу з ЄДР, який було отримано на запит суду, підтверджено, що у АТ "НЗФ" кінцеві бенефіціарні власники відсутні. 
Позивачем також зазначено про те, що ухвала слідчого судді ВАКС від 16.07.2025 року у кримінальному провадженні, на яку посилається відповідач, не містить висновків щодо визначення вказаної фізичної особи як акціонера чи кінцевого бініфіціарного власника по відношенню до товариства.
Позивач наполягає, що фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , станом на день винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не мали ані прямого, ані опосередкованого відношення до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», не можуть вважатися акціонерами або кінцевими бенефіціарними власниками відносно АТ "НЗФ".
Отже у спірному випадку Указом Президента України № 81/2025 не було введено санкції відносно АТ "НЗФ", відносно засновників, учасників або кінцевих бенефіціарних власників товариства, а отже правомірність прийняття оскарженого рішення відповідачем вважає не доведено.
Позивачем також були подані додаткові пояснення щодо наявності правових висновків Верховного Суду щодо приписів п. 200.4-1 та 200.12-1 ст. 200 ПК України.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи відзиву, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що у період з 21.03.2025 по 09.04.2025 Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено камеральну перевірку Акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, за результатами якої 08.04.2025 складено акт про результати камеральної перевірки Акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2025 року №215/32-00-04-01-02-01-00186520.
Камеральною перевіркою позивача встановлено порушення вимог пп. “б” п. 200.4 ст. 200 ПК України та у відповідності до п. 200.4-1, п. 200.12-1 ст. 200 ПК України АТ “Нікопольський завод феросплавів” не має права на отримання бюджетного відшкодування задекларованого в декларації з податку на додану вартість за лютий 2025 року в сумі 106124000,00грн.
23.04.2025 позивачем направлено заперечення на висновки акту камеральної перевірки від 08.04.2025 року №215/32-00-04-01-02-01-00186520.
08.05.2025 відповідачем надано відповідь на заперечення на висновки акту камеральної перевірки в якій зазначено що такі висновки є об`єктивними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а аргументи наведені у запереченнях не дають підстав для їх скасування або перегляду.
12.05.2025 Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення–рішення №283/32-00-04-01-02-01-00186520, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість на суму 106124000,00грн.
Позивач не погодившись з рішенням податкового органу звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірне рішення дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та не надання відповідачем належних доказів на підтвердження правомірності спірного рішення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Спірним у справі є правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюється приписами Податкового кодексу України.
Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За приписами п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до вимог п. 200.8 ст. 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.
Згідно п. 200.10 ст. 200 ПК України встановлено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Згідно п. 200.4-1 ПК України, платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Відповідно п. 200.12-1 ст. 200 ПК України, з дати прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", зупиняються бюджетне відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування та перебіг строків здійснення такого бюджетного відшкодування, визначених цією статтею.
Зазначена в абзаці першому цього пункту сума бюджетного відшкодування залишається доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та перераховується цим органом на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачі платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України, протягом п`яти операційних днів з дати прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України "Про санкції".
Отже приписи п. 200.4-1 ст. 200 ПК України передбачають, що саме платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Як свідчать встановлені обставини справи, податковим органом прийнято рішення про відмову АТ “НЗФ” у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за лютий 2025 з посиланням на приписи пунктів 200.4-1, 200.12-1 ст. 200 ПК України.
Прийняттю цього рішення стали висновки камеральної перевірку АТ “НЗФ” з посиланням на рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 “Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)”, введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025 яким застосовані до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
Контролюючий орган у акті перевірки зазначив, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, І. Коломойський та Г. Боголюбов є вигодоодержувачами АТ «НЗФ», опосередковане володіння 24,7725% в статутному капіталі (кожний).
Так у справі не є спірним прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інші обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України “Про санкції” від 14 серпня 2014 року № 1644-VII (далі - Закон № 1644-VII) установлено, що реалізація санкцій щодо особи, щодо якої застосовано санкції, у сфері відносин, які регулюються Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, забезпечується контролюючим органом шляхом здійснення заходів, передбачених пунктом 21-1.1 статті 21-1 Податкового кодексу України.
За положеннями статті 21-1 ПК України контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", шляхом здійснення таких заходів, зокрема, зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
За приписами статті 21-1 ПК України контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", шляхом здійснення таких заходів, зокрема, зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань. Підставою для здійснення контролюючим органом заходів, визначених пунктом 21-1.1 цієї статті, є рішення про застосування (внесення змін) спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняте у порядку, встановленому Законом України "Про санкції".
Постановою Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 19.09.2023 № 1011 затверджено Методологію визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 5-1 Закону України “Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення”.
У цій Методології термін “ключова частка статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи” означає розмір у відсотках пакета голосуючих акцій у загальній кількості голосуючих акцій акціонерного товариства або кількість голосів загальної кількості голосів учасників товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю, кількість голосів або інших прав голосу в юридичній особі, що надає можливість прямого або непрямого вирішального впливу.
Терміни кінцевий бенефіціарний власник, структура власності, траст, номінальний власник вживаються у значенні, визначеному Законом.
Відповідно до пункту 15 Методології, для встановлення характеру та міри (рівня, ступеня, частки) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу) визначаються: 1) усі особи (засновники, учасники, акціонери, члени) юридичної особи, які прямо володіють ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи; 2) усі особи (засновники, учасники, акціонери, члени) в ланцюзі контролю/володіння юридичної особи, які опосередковано володіють ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи, зокрема через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення; 3) усі особи, що здійснюють вирішальний вплив шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення; 4) усі особи, що здійснюють вирішальний вплив на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення незалежно від формального володіння.
Пунктом 16 Методології передбачено, що під час визначення кінцевого бенефіціарного власника за ознакою непрямого вирішального впливу на діяльність юридичної особи шляхом володіння фізичною особою ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб досліджується інформація про зв`язки між особами, які можуть бути використані для того, щоб домогтися більшої вигоди для себе, та можуть ґрунтуватися на родинних відносинах, майнових, організаційно-управлінських або договірних відносинах.
Пунктом 17 встановлено, що під час дослідження ознак непрямого вирішального впливу на діяльність юридичної особи шляхом реалізації права контролю з`ясовуються чинники, що забезпечують такий вплив на діяльність юридичної особи, визначаються способи реалізації права контролю та встановлюється їх суб`єктний склад. Порядок і етапи дослідження та визначення контролю, їх обсяг, зміст та послідовність проведення, зазначені в цій Методології, можуть змінюватися залежно від обставин, які виникають під час дослідження наявності контролю.
Пунктом 18 передбачено, що ознаки непрямого вирішального впливу шляхом реалізації права контролю встановлюються на підставі, зокрема: 1) надання особою зобов`язуючих вказівок органам управління юридичної особи; 2) ведення особою перемовин щодо вчинення правочинів юридичною особою та узгодження суттєвих умов таких правочинів, які в подальшому лише формально затверджуються або виконуються органами управління юридичної особи без подальшого додаткового затвердження; 3) наявності в особи довіреності на здійснення значних правочинів від імені юридичної особи, що видана на строк більше ніж один рік та не передбачає попереднього погодження таких правочинів органами управління юридичної особи; 4) здійснення особою операцій за банківськими рахунками юридичної особи або наявності можливості блокувати операції за такими рахунками; 5) зазначення особи як засновника (кінцевого бенефіціарного власника, вигодонабувача) юридичної особи під час відкриття рахунків такою юридичною особою, крім випадків, якщо активи такої юридичної особи є частиною активів трасту, фонду, установи, іншого утворення без статусу юридичної особи, засновником (кінцевим бенефіціарним власником, фактичним вигодонабувачем) якого є така особа.
Відповідно п. 19 виявлення ознак непрямого вирішального впливу юридичної особи - суб`єкта господарювання може здійснюватися шляхом з`ясування: 1) можливості прийняття однією чи декількома пов`язаними юридичними чи фізичними особами рішень стосовно господарської діяльності іншої особи - суб`єкта господарювання, які впливають на загальні умови участі цього суб`єкта господарювання у товарному обороті, зокрема рішень щодо встановлення ціни, асортименту товарів, обсягів попиту та пропозиції, обсягів реалізації товарів чи їх придбання, інших умов придбання або реалізації товарів; визначення обсягів виробництва, ринків товарів, напрямів техніко технологічного розвитку, інвестицій; визначення джерел постачання, кола продавців, покупців або споживачів; вчинення правочинів, умов прийняття іншими суб`єктами іншою особою, що провадить господарську діяльність, рішень з питань діяльності юридичної особи; 2) кола осіб, які мають можливості, зазначені в підпункті 1 цього пункту, стосовно певної особи - суб`єкта господарювання; 3) кола осіб, які спільно мають можливості, зазначені в підпункті 1 цього пункту, стосовно певної особи, що провадить господарську діяльність.
Пунктом 20 передбачено, що дослідження засобів набуття вирішального впливу однією особою стосовно іншої особи може здійснюватися шляхом з`ясування наявності: 1) прав визначати в установчих документах правовий статус юридичної особи, а саме мету і предмет діяльності, склад і компетенцію органів управління та порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна та інші умови господарювання; 2) прав безпосередньо чи через інших осіб володіти чи користуватися всіма активами чи їх значною частиною; 3) прав, повноважень, які безпосередньо чи через інших осіб забезпечують вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління юридичної особи; 4) прав здійснювати безпосередньо або через уповноважені органи в межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження, зокрема брати участь та голосувати на загальних зборах, вносити пропозиції до порядку денного (проекту порядку денного), брати участь в обранні членів органів управління юридичної особи та входити до їх складу, отримувати інформацію про діяльність юридичної особи тощо; 5) прав, повноважень безпосередньо чи через інших осіб давати обов`язкові до виконання вказівки з питань визначення умов господарської діяльності або виконувати функції органу управління юридичної особи, зокрема в результаті укладення договорів і контрактів або в інший спосіб, умов значних правочинів; 6) суміщення посади керівника, заступника керівника наглядової ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу юридичної особи; 7) прав, повноважень безпосередньо чи через інших осіб призначати більше половини посад членів наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, інших наглядових чи виконавчих органів юридичної особи; 8) прав, повноважень щодо ведення перемовин про вчинення правочинів юридичною особою та узгодження істотних умов таких правочинів, які в подальшому лише формально затверджуються органами управління юридичної особи або виконуються органами управління юридичної особи без подальшого додаткового затвердження; 9) зобов`язань, зокрема грошових, торгових зобов`язань, зобов`язань з виконання умов фінансової підтримки; 10) інших засобів набуття вирішального впливу (у разі необхідності).
Пунктом 21 встановлено, що для визначення непрямого вирішального впливу шляхом реалізації права контролю щодо певної особи: 1) визначаються обсяг та структура активів особи, стосовно якої визначаються відносини контролю; 2) визначаються особи, що мають права володіння та користування цими активами в цілому або їх частинами, зміст та обсяг цих прав володіння і користування; 3) встановлюється склад органів управління юридичної особи та порядок їх формування; 4) виявляються та аналізуються укладені договори і контракти, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління юридичної особи, окремо для кожної особи; 5) встановлюються особи, які обіймають посади керівника, заступника керівника наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, іншого наглядового чи виконавчого органу юридичної особи, які суміщають зазначені посади в інших юридичних особах; аналізуються їх повноваження; 6) складається перелік прав, що дозволяють призначати більше половини посад членів наглядової ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів юридичної особи особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншій юридичній особі; 7) визначається перелік інших умов вирішального впливу на господарську діяльність юридичної особи, зокрема таких, що виникають із зобов`язань, у тому числі з торгових зобов`язань, із зобов`язань, що виникають внаслідок умов фінансової підтримки, умов виконання зобов`язань тощо; 8) за необхідності здійснюється поглиблене дослідження можливостей осіб здійснювати вирішальний вплив на господарську діяльність юридичної особи, стосовно якої визначаються відносини контролю; 9) визначається використання офіційних або неофіційних домовленостей про використання номінального власника або номінального утримувача.
Відповідно до п. 22 у разі встановлення наявності контролю певної особи над іншою юридичною особою з`ясовується питання, чи є ця особа підконтрольною іншим особам. Якщо така особа є водночас підконтрольною іншій особі, визначення відносин контролю між особами, які контролюють одна одну і в такий спосіб пов`язані з особою, щодо якої первісно визначаються відносини контролю (встановлення ланцюга контролю), здійснюється до виявлення головної особи у відповідному ланцюзі контролю, тобто особи, яка не контролюється іншими особами.
З матеріалів справи вбачається, що висновки перевіряючих грунтуються на відомостях про наявність у фізичних осіб, щодо яких прийняті рішення про застосування санкцій, опосередкованого права власності на 24,7725 % в статутному капіталі позивача, що, відповідно до визначень, наведених в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" є меншим за необхідні для 25 % статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи. 
Перевіркою не встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є засновниками (учасниками) або кінцевими бенефіціарними власниками АТ “НЗФ”. А відносно АТ “НЗФ” як платника податку не приймалось рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). 
Щодо посилання відповідачем на структуру власності, що датована 06.02.2025, надана безпосередньо АТ «НЗФ», то колегія суду зазначає, що судом під час розгляду справи надано оцінку такому доказу.
Так судом першої інстанції, з урахуванням поданих доказів сторонами зроблені висновки, що ОСОБА_3 є опосередкованим володільцем 24,7725 % у статутному капіталі Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» через довірчого власника Прометеас Номіні Сервіс ЛТД, а ОСОБА_4 є опосередкованим володільцем 24,7725 % у статутному капіталі Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» через довірчого власника Протіас Секретаріал ЛТД.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідач не навів доводів на спростування висновків суду першої інстанції, що зазначені податковим органом у акті камеральної перевірки фізичні особи не відповідають визначеному законом терміну «кінцевий бенефіціарний власник», не є такими що здійснюють «вирішальний вплив» оскільки не володіють часткою у розмірі не менше 25% статутного капіталу позивача.
Таким чином є правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність контролюючим органом правомірності спірного рішення.
Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про можливе врахування ухвали Вищого антикорупційного суду України від 16.07.2025 року, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 78 КАС України.
Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду відсутні.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/15447/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак