Справа № 523/7299/19
Провадження №2/523/1903/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В., 
за участю секретаря – Ячменьової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
10 травня 2019 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія є гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3331705747-07053 від 23 листопада 2018 року у розмірі 42090,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 у електронному вигляді уклала з ТОВ «Фінансова компанія є гроші» кредитний договір № 3331705747-070153, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 5000 гривень строком на 6 днів до 28 листопада 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % за кожен день. Оскільки відповідачка зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, тому на момент звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 42090,50 грн, з яких заборгованість за кредитом – 5000 грн, заборгованість за процентами – 11840,50 грн та заборгованість за пенею – 25250 грн, яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами.
Ухвалою судді Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси Дяченка В.Г. від 24 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
09 липня 2019 року відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник – адвокат Романюк Д.М., надала суду відзив на позов, в якому вказувала на відсутність доказів щодо укладення між сторонами договору у електронній формі, зокрема надсилання відповідачці пропозиції укласти договір (оферти) та отримання нею та прийняття такої пропозиції (оферти), надсилання відповідачці одноразового ідентифікатора та отримання нею і використання його для підписання договору. Сторона відповідачки вказує, що під час підписання договору були порушені вимоги законодавства, оскільки код, яким підписаний договір, складається лише із цифр та не відповідає вимогам одноразового ідентифікатора, не надано доказів, що даний код надсилався відповідачці. Відповідачка зазначає про відсутність доказів на передачу коштів та перерахування на її картковий рахунок, нею надано позивачем підтвердження того, що картковий рахунок НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , а повідомлення та платіжне доручення про перерахування коштів не є первинними обліковими документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, Правила про надання коштів у позику, на які посилається позивач, є внутрішнім документом, їх не погоджувала і не підписувала відповідачка, тому вони не можуть вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору; позивач не надає суду самої «Заявки-анкети», яка є складовою частиною кредиту договору, не надає доказів наявності особистого кабінету відповідачки на вебсайті позивача.
У позові позивач нараховує відповідно до п.1.5.2 договору пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення, тоді як у наданій суду копії договору пункт 1.5.2. передбачає нарахування додаткових відсотків за прострочення виконання зобов`язання.
Якщо вказані в п.1.5.2 Договору «додаткові відсотки» є пенею, то за умовами договору за перші 30 днів прострочення виконання зобов`язання позичальник має сплатити пеню в розмірі 90% від суми позики (30 днів х 3%), а надалі додатково ще 5 % в день, без обмеження, що порушує приписи Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», за якими неустойка не може перевищувати половини (50%) суми позики. У зв`язку з цим сторона відповідачки вважає за необхідне визнати п. 1.5.1 та п. 1.5.2 недійсними.
За викладених обставин відповідачка просила у задоволенні позову відмовити.
19 липня 2019 року у відповідь на відзив представник позивача зазначив, що договір позики укладався за допомогою відповідного електронного сервісу на офіційному сайті Товариства www.e-groshi.com.
Під час реєстрації в ІТС відповідачка вказала усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та надання дозволу на обробку своїх персональних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».
На сайті позивача розміщені Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ФК є гроші», які є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України та невід`ємною частиною договору.
Також на сайті клієнт самостійно у межах встановленого ліміту обирає суму позики та бажаний строк користування грошовими коштами, після чого отримує доступ до формування анкети клієнта та заявки на отримання позики.
Після заповнення анкети та заявки і надання згоди на обробку персональних даних ІТС Товариства формує індивідуальну частину договору на основі даних клієнта, здійснює реєстрацію клієнта та формує особистий кабінет, на якому клієнт має можливість знайомитися із договором, поточним станом заборгованості, оплатити заборгованість.
Про прийняте товариством рішення на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта та інформації, отриманої про нього із законних джерел, повідомляється у смс-повідомлені на телефон, зазначений у заявці, в якому також вказується код підтвердження, після введення якого завершується реєстрація та підтверджується умови кредитування. Після надання повного доступу для ознайомлення з індивідуальною частиною договору, яка містить усі істотні умови кредитування, клієнт знову має підтвердити намір отримання кредиту шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Таким чином, договір позики між сторонами укладено відповідно до умов Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України, та вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Що стосується підписання договору, то на виконання вимог Закону України «Про електронну комерцію» товариством було направлено на телефонний номер відповідачки, зазначений у заявці на отримання кредиту, смс-повідомлення, яке містило відповідний код.
Доказом належності банківської картки відповідачці є можливість ідентифікації власника зазначеної картки в онлайн-системі Privat24.
Правила надання грошових коштів у позику, які розміщенні на сайті позивача, є публічною частиною оферти і не потребують підпису позичальника, неможливо отримати позику через онлайн-сервіс без ознайомлення з Правилами надання коштів у позику, а погодження з ними є обов`язковою умовою для укладання договору про надання позики.
Також позивачем надано копії заявки на отримання кредиту та анкети відповідачки.
Положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть поширюватися на встановлений договором розмір пені, оскільки остання не є компенсацією. Норми Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», на які посилається сторона відповідачки, встановлюють, що саме розмір компенсації не повинен перевищувати зазначений відповідачкою розмір, але пеня є видом забезпечення виконання зобов`язань, сплата неустойки не позбавляє права кредитора на відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов`язання, пеня не встановлює грошову суму, а обмислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочки, отже розмір пені безпосередньо залежить від кількості днів, протягом яких діє порушення.
16 листопада 2019 року у справі зупинено провадження до набрання законної сили рішення апеляційної інстанції у справі №523/2571/19.
10 грудня 2024 року провадження у справі поновлено.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 541/0/15/25 від 18 березня 2025 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.
18 квітня 2025 року суддею Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси Середою І.В. справу прийнято до провадження та призначено розгляд.
Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. 
В матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.
Так відповідачка викликалася за зареєстрованою адресою проживання та додатково на електронну пошту її та її представника і його електронного кабінету, тому в силу вимог ст.128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені належним чином.
Відповідачка та її представник – адвокат Романюк Д.М. причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися.
Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Фінансова компанія є гроші» електронний договір № 3331705747-070153 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту ТОВ «Фінансова компанія є гроші», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору, встановлюється порядок укладення кредитного договору, відповідно до яких відповідачка на сайті Товариства здійснила заповнення заявки на отримання кредиту та анкети клієнта, вказавши всі відомості, відмічені в заявці обов`язкових для заповнення та у подальшому акцептувала оферту, зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажала отримати кредит.
Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення договору було б неможливе.
Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом із застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) - 592200, надісланий позивачем на зазначений нею номер телефону.
За умовами договору позивач надав відповідачці кредитні кошти в сумі 5000 грн для особистих потреб шляхом безготівкового переказу грошової суми на картковий рахунок позичальниці НОМЕР_1 , зазначений нею у анкеті, строком на 6 дні з остаточною датою повернення 28 листопада 2022 року, а остання зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошима за відсотковою ставкою 1,99 % на добу, що складає 726,35 % річних.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 23 листопада 2018 року о 20:57 на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 5000 грн через платіжну систему «Platon» ТОВ «Платежні онлайн».
Відповідачка прийняла вказані кошти, не скориставшись своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Проте свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідно до умов договору належним чином не виконувала.
Необхідно звернути увагу на те, що відповідачка посилаючись на те, що позивачем не надано належного доказу про отримання нею коштів, також не спростувала такого факту, тоді як вона могла надати роздруківку з рахунку про ненадходження таких коштів.
Також слід звернути увагу на те, що відповідачка оспорювала вказаний договір, 26.04.2023 року Одеським апеляційним судом у справі № 523/2571/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» про визнання недійсним кредитного договору рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року, яким у позові відмовлено, змінено, викладено мотивувальну частину в редакції постанови.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3331705747-070153 від 23 листопада 2018 року станом на 21 березня 2019 року складає 42090,50 грн, з яких заборгованість за кредитом – 5000 грн, заборгованість за процентами – 11840,50 грн та заборгованість за пенею – 25250 грн.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.
Згідно зі ст.11 ч.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку ТОВ «Фінансова компанія є гроші» не повернуті, тому сума заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн.
Щодо стягнення процентів необхідно зазначити, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
Як вбачається з умов договору повернення кредиту повинно було відбутися 28 листопада 2019 року і їх розмір складав 597 грн, а розрахунок заявлених процентів складається з суми 11840,50 грн за період з 23 листопада по 21 березня 2019 р.
Отже, враховуючи вказану норму та умови договору, суд дійшов висновку, що заявлена вимога про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає частковому задоволенню у розмірі 597 грн. 
Що стосується заборгованості за пенею необхідно зазначити наступне .
Відповідно до вимог ст.549 ЦК України, в редакції станом на час укладення договору, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За нормами ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
В обгрунтування вимоги про стягнення пені позивачем зазначено про умови п.1.5.2 договору. За змістом вказаних умов зазначено, що позичальник зобов`язаний сплатити 3% додаткових відсотків від суми позики за кожень день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до повного погашення забогованості за позикою включаючи день погашення, які позичальник зобовязується сплатити позикодавцю.
Як визначено нормами ч.2 ст.21 Закону України "Про споживче кредитування" у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
За наданим розрахунком позивачем нарахована пеня у розмірі 25250 грн за період з 29 листопада 2018 року і по 23 березня 2019 р.
Слід звернути увагу на те, що розмір пені значно перевищує суму грошового зобов`язання, тому враховуючи норму ч. 3 ст.551 ЦК України та строк кредитування, суд вважає можливим зменшити пеню до 2500 грн. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі пропорційно задоволеній сумі -369,60 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258-260, 263-265, 273, 274-279, 354 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» (код ЄДРПОУ: 41538600, місцезнаходження: вул. Січових стрільців, 92, м. Дніпро, 49000) заборгованість за кредитним договором № 3331705747-070153 від 23 листопада 2018 року у розмірі 8097 грн, з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі - 5000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом – 597 грн, пеня -2500 грн та судовий збір у розмірі 369,60 грн.
У іншій частині вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Рішення складено 03 квітня 2026 року.
Суддя