П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 501/3376/25	

Головуючий в 1 інстанції: Смирнов В.В. 
Дата і місце ухвалення: 25.09.2025р., м.Чорноморськ, Одеська обл

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Єщенка О.В.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
В С Т А Н О В И В :
В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Чорноморського міського суду Одеської області з адміністративним позовом до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30 липня 2025 року №004095Е, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 202 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Також, позивач просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП.
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року позов задоволено.
Скасовано постанову відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого зміни прикордонних нарядів ОСОБА_2 №004095Е від 30.07.2025р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП.
Закрито справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 25.09.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано правової оцінки посиланням НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на те, що відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не є юридичною особою та не може бути самостійним відповідачем у справі. В порушення ст.48 КУпАП суд першої інстанції не замінив первісного відповідача належним відповідачем, яким у даному випадку є НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України.
Також, апелянт посилається на те, що скасовуючи спірну постанову про накладення адміністративного стягнення від 30 липня 2025 року №004095Е суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.202 КУпАП відносно позивача та розгляд справи про адміністративне правопорушення мало місце в один день 30.07.2025р. без надання ОСОБА_1 необхідного часу для підготовки для захисту і без з`ясування чи згоден позивач на розгляд справи в день складання протоколу про адміністративне правопорушення. Апелянт зазначає, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №269943 від 30.07.2025р., складеного відносно ОСОБА_1 , вбачається, що права, передбачені ч.1 ст.63 Конституції України та ч.1 ст.268 КУпАП, йому роз`яснено та зафіксовано, що послуг захисника він не потребував, про що останній поставив власноручний підпис. До того ж, чинним законодавством не встановлено в який саме день протягом визначеного статтею 277 КУпАП 15-денного строку може бути розглянута справа про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.202 КУпАП.
Посилається апелянт і на те, що складання протоколу про адміністративне правопорушення за участі свідків, у відповідності до ст.256 КУпАП, може мати місце лише у випадку, якщо такі свідки є. Протокол ОСОБА_1 підписано особисто, заперечень він не висловив, від отримання копії протоколу не відмовлявся, що виключало необхідність в залученні свідків. Стосовно твердження суду про неврахування відповідачем майнового стану позивача, що впливає на можливість сплати штрафу, то апелянт зазначає, що правопорушник на розгляд справи не з`явився, доказів неможливості сплатити штраф не надав, у зв`язку з чим уповноваженою посадовою особою було прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.202 КУпАП (в мінімальному розмірі).
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про порушення уповноваженою особою НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що представники Державної прикордонної служби України під час несення служби у прикордонній смузі чи контрольованому прикордонному районі уповноважені перевіряти виключно військово-облікові документи у громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років. Обов`язок здійснення фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації покладено на представників територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейських і не стосується діяльності Державної прикордонної служби України. 
ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що протокол складено без свідків, а його підписання не підтверджує добровільність і розуміння суті обвинувачення. Стверджує, що він не був належним чином проінформований про свої права, гарантовані ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 свідомо порушив прикордонний режим, у спірних правовідносинах має місце суб`єктивна думка уповноваженої особи відповідача без відеофіксації вчиненого правопорушення. Щодо належного відповідача у справі, то ОСОБА_1 зазначає, що у відповідності до ст.48 КАС України суд мав право замінити неналежного відповідача належним, однак вказана обставина не є підставою для відмови в задоволенні позову. 
На підставі ч.5 ст.286 КАС України розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін.
Сторони у справі, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання, призначене на 17.03.2026р., не прибули, у зв`язку з чим, на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 30.07.2025р. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №269943, згідно якого 30.07.2025р. о 10.00 год. в населеному пункті Молодіжне Одеського району Одеської області в межах контрольованого прикордонного району був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме: перебував в контрольованому прикордонному районі під час дії воєнного стану без військово-облікових документів, чим порушив п.8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998р., та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.202 КУпАП.
У протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 30.07.2025р. о 15.00 год. в приміщенні відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено, вручено його примірник, що позивач засвідчив власноручним підписом. 
За наслідком розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 30.07.2025р. старшим зміни прикордонних нарядів ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №004095Е, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 202 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.
Задовольняючи позов та скасовуючи спірну постанову про накладення адміністративного стягнення №004095Е від 30.07.2025р. суд першої інстанції виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та розгляд справи про адміністративне правопорушення і винесення оскаржуваної постанови відповідачем відбулося в один день 30.07.2025р., без надання позивачу необхідного часу для підготовки до захисту, без з`ясування чи згоден він на розгляд справи в день складання протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол складений без свідків. При прийнятті спірної постанови відповідачем не врахованого майновий стан ОСОБА_1 , тобто наявність у нього доходу, що безпосередньо впливає на можливість сплати штрафу у визначеному в постанові розмірі. Також, суд звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказів проведення фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів позивача із застосуванням технічних приладів. В протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові не вказано, який саме військово-обліковий документ був відсутній у ОСОБА_1 , електронний чи паперовий.
Не вдаючись до правової оцінки висновків суду першої інстанції по суті спору колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Пунктом 9 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Згідно ч.4 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За визначенням, наведеним у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Статтею 222-1 КУпАП визначено, що органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення №004095Е від 30.07.2025р., яка винесена старшим зміни прикордонних нарядів ОСОБА_2 відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, охорона та захист пунктів пропуску через державний кордон України, припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, відповідними правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану прикордонні загони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України. (ч.2 ст.10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»).
Згідно ч.2 ст.10 Закону до складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю, відділення інспекторів прикордонної служби та інші підрозділи.
Відповідно до п. 2 розділу 1 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.04.2016р. №311, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.05.2016р. за №719/28849, відділ прикордонної служби є основним підрозділом прикордонного загону (прикордонної комендатури), призначеним для безпосередньої охорони та захисту визначеної ділянки державного кордону, здійснення прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів), забезпечення дотримання режиму державного кордону України, прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України (пунктах контролю, контрольних пунктах в`їзду-виїзду), а також здійснення інших повноважень, передбачених законодавством України.
Пунктом 9 розділу 3 цього ж Положення передбачено, що відділ прикордонної служби не є юридичною особою.
Таким чином, відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » являється структурним підрозділом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) та не може бути самостійним відповідачем у справі. 
Положення частин третьої-четвертої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Частиною 6 статті 48 КАС України визначено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте, в даному випадку суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.202 КУпАП, пред`явлений до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, яким у спірних правовідносинах є НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України.
За змістом частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.
Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції іншими положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.
З вказаного слідує, що в апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій є неналежний орган та в якій публічно-правовий спір вже вирішено.
Враховуючи, що відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не є належним відповідачем у справі, та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну, або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, судова колегія вважає, що у даному випадку слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного органу.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача, що для захисту свого порушеного права він може звернутися з позовом до належного відповідача та клопотати про поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що постановлене Чорноморським міським судом Одеської області рішення від 25 вересня 2025 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, з ухваленням по справі нового рішення - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Частиною 3 статті 272 КАС України передбачено, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, зокрема, статтею 286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) задовольнити.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30 липня 2025 року №004095Е.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	О.В. Єщенко   О.А. Шевчук