ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" березня 2026 р. Справа№ 910/6786/13
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко О.В.
суддів: Сибіги О.М. 
Гончарова С.А. 

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 (повний текст рішення складено та підписано 06.10.2025)

у справі №910/6786/13 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
про стягнення 115 190,70 грн.

в с т а н о в и в:

В квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 532 981 374,45 грн., з яких: 7 553 539,74 грн. - сума основного боргу, 127 198 964,69 грн. - проценти річні, 398 228 870,02 грн. - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Дочірня компанія "Газ України "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" не виконала свої зобов`язання за укладеним договором поставки природного газу населенню №06/08-45 від 18.03.2008 р. щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість по його оплаті у розмірі 7 553 539, 74 грн. суми основного боргу, 398 228 870, 02 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 127 198 964, 69 грн., що склало 532 981 374, 45 грн.
31.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, а саме: інфляційні втрати - 403 904 966,66 грн та 3 % річних - 127 706 646,48 грн.
Разом з тим, 09.07.2025 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог до 115 190,70 грн., в зв`язку зі сплатою відповідачем частини суми основної заборгованості та набранням чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-IX, яким встановлено, що на заборгованість дочірньої компанії "Газ України" перед НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ неустойка (штраф пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» суму основного боргу в розмірі 115 190,70 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 14,87 грн. 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася 22.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі №910/6786/13 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. 
Скаржник вважає, що судом необґрунтовано не враховано акти звірки взаєморозрахунків, які свідчать про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем у вказаній сумі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6786/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/6786/13. Призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6786/13.
03.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечив проти доводів скаржника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
20.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріли справи №910/6786/13.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX, Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.10.2025 №4643-IX, Указом Президента України від 12.01.2026 №40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб, тобто до 04 травня 2026 року.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, справа №910/6786/13 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 18.03.2008 між Національним акціонерним товариством "Нафтогаз України" (далі-постачальник) та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі-покупець) укладено договір №06/08-45, за умовам якого постачальник передає покупцеві в 2008 році природний газ власного видобутку, за наявності його обсягів, для потреб населення, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.
Відповідно до п. 2.1. постачальник передає покупцеві у 2008 році природний газ в обсязі до 16 813 млн.
Постачальник щомісячно передає Покупцю природний газ на підставі планового розподілу поставок газу споживачам України, підтвердженого ОДУ ДК "Укртрансгаз" і доведених в електронному вигляді для виконання газовидобувним, газотранспортним та газорозподільчим підприємствам та іншими суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл газу, на кожний місяць (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п.3.4. приймання-передача газу, його документальне оформлення та звітність здійснюються відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2001 №677. Приймання-передача газу, переданого Постачальником Покупцеві у відповідному місяці, оформлюється сторонами актом приймання-передачі газу, з урахуванням планового розподілу.
Ціна за 1000 куб. м газу в 2008 році становить 234,28 грн. (двісті тридцять чотири гривні 28 коп.), крім того ПДВ-20% - 46,86 грн., ціна газу разом з ПДВ - 281,14 грн. (двісті вісімдесят одна грн. 14 коп.).
Сторони домовились, що ціна газу за цим договором може змінюватись відповідними наказами НАК "Нафтогаз України" або додатковими угодами до цього договору. Встановлена таким чином ціна буде застосовуватись сторонами при розрахунках за газ, отриманий згідно з умовами договору (п. 4.1-4.2 Договору).
Розрахунки за газ Покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок Постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу.
Відповідно до п. 5.1-5.3 Договору, остаточний розрахунок проводиться Покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки.
За домовленістю сторін оплата може здійснюватись іншими видами розрахунків, не забороненими чинним законодавством України, про що сторони укладають додаткову угоду.
Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі документів, що підтверджують фактичну оплату вартості отриманого газу Покупцем та акту приймання-передачі газу не пізніше 30 (тридцятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки, за зверненням однієї із сторін.
Вказана звірка оформляється відповідним актом.
Сторонами п. 10.1-10.2 погоджено те, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу з 1 січня 2008 року до 31 грудня 2008 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. Сторони домовились, що позовна давність по даному договору встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.
09.10.2008 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 06/08-45 від 18.03.2008 року.
На виконання умов договору сторонами підписано акти приймання-передачі природного газу №№ 03/08-НГУ-ГВВ/Н від 31.03.2008 на суму 341 036 253,48 грн; 03/08-НГУ-ГВВ/Н-2 від 31.03.2008 року на суму 151,81 грн; 02/08-НГУ-ГВВ-ПСГ/Н-4 (відібраного із ПСГ ДК «Укртрансгаз») від 26.04.2008 року на суму 289 322 311,75 грн; 03/08-НГУ-ГВВ/Н-3 від 26.04.2008 на суму 63 513 791,36 грн, 01/08-НГУ-ГВВ/Н-1 від 26.04.2008 року на суму 62 744 741,03 грн; 01/08-НГУ-ГВВ-ПСГ/Н-2 (відібраного із ПСГ ДК «Укртрансгаз») від 26.04.2008 року на суму 448 811 152,24 грн; 02/08-НГУ-ГВВ/Н-3 від 26.04.2008 року на суму 58 594 068,80 грн; 04/08-НГУ-ГВВ/Н від 30.04.2008 року на суму 337 649 561,47 грн; 05/08-НГУ-ГВВ/Н від 21.05.2008 року на суму 184 059 041,99 грн; 06/08-НГУ-ГВВ/Н від 30.06.2008 року на суму 91 414 280,16 грн; 07/08-НГУ-ГВВ/Н від 31.07.2008 року на суму 87 634 237,68 грн; 08/08-НГУ-ГВВ/Н від 31.08.2008 року на суму 86 077 755,48 грн; 08/08-НГУ-ГВВ/Н-1 від 31.08.2008 року на суму 120 797,68 грн; 09/08-НГУ-ГВВ/Н від 30.09.2008 року на суму 201 946 886,75 грн; 10/08-НГУ-ГВВ/Н від 31.10.2008 року на суму 342 431 687,93 грн; 11/08-НГУ-ПСГ-ЧНГ від 30.11.2008 року (відібраного із Глібовського ПСГ) на суму 9 485 442,89 грн; 10/08-НГУ-ГВВ/Н від 30.11.2008 року на суму 350 095 059,17 грн; 10/08-НГУ-ГВВ/Н-2 від 30.11.2008 року на суму 56 423 357,87 грн; 11/07-НГУ-ГВВ-ПСГУ/Н-1 (відібраного із ПСГ ДК «Укртрансгаз») від 30.11.2008 на суму 157 836 063,88 грн; 12/08-НГУ-ГВВ/Н від 31.12.2008 року на суму 429 217 663,50 грн; 12/08- НГУ-ПСГ-ЧНГ (відібраного із Глібовського ПСГ) від 31.12.2008 року на суму 16 760 199,24 грн; № 12/08- НГУ-ГВВ/Н-2 від 31.12.2008 року на суму 68 892 807,53 грн; 12/08-НГУ-ГВВ-ПСГ/Н-1 (відібраного із ПСГ ДК «Укртрансгаз») від 31.12.2008 року на суму 255 217 804,78 грн; 12/08-НГУ-ГВВ-ПСГ/Н-2 (відібраного із ПСГ ДК «Укртрансгаз») від 31.12.2008 року на суму 130 053 019,39 грн. Разом з тим, акт 02/08-НГУ-ГВВ/Н- від 26.04.2008 року на суму 115 190,70 грн підписаний тільки зі сторони позивача.
Таким чином, позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 4 069 453 128,56 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, покупець здійснив часткову оплату в розмірі 4 069 337 937,86 грн.
В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказав, що відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором поставки природного газу населенню №06/08-45 від 18.03.2008 р. щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість по його оплаті у розмірі 115 190,70 грн (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 09.07.2025 року).
У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу»: постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором; якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами; права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК та ГК України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Згідно ч.1 ст.265 ГК України (редакція, яка діяла під час спірних правовідносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч.2 ст.714 ЦК України).
В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).
Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості (ст. 669 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).
Приписами ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Як визначено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.692 ЦК України, яким установлена черговість виконання взаємних зобов`язань, виконання зобов`язання з передачі товару передує виконанню зобов`язання з оплати.
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі (Постанова ОП КГС ВС від 18 серпня 2023 року у справі № 927/211/22).
При цьому, як визначено п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
З урахуванням умов договору, враховуючи виконання позивачем зобов`язань з постачання природного газу, що підтверджується актами, ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" мало здійснити остаточний розрахунок за поставлений природний газу, у строки, встановлені договором поставки природного газу населенню № 06/08-45 від 18.03.2008 р.
На виконання умов договору сторонами підписано акти приймання-передачі природного газу, відповідно до яких позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 4 069 453 128,56 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, покупець здійснив часткову оплату в розмірі 4 069 337 937,86 грн.
Як вже зазначалось вище, акт № 02/08-НГУ-ГВВ/Н- від 26.04.2008 року на суму 115 190,70 грн підписаний лише зі сторони позивача. Матеріали справи не містять доказів направлення обґрунтованих заперечень з боку відповідача на адресу позивача щодо вказаного акту.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до актів звірки розрахунків від 25.10.2022 та 08.11.2023, на які посилається скаржник в своїй апеляційній скарзі та які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, за ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" обліковується заборгованість за договором поставки природного газу населенню № 06/08-45 від 18.03.2008 р. у розмірі 115 190,70 грн. 
При цьому, у вказаних актах зазначена розшифровка сум розбіжностей по актам звіряння розрахунків, проте не зазначено рішення сторін з приводу таких сум.
09.02.2024 позивач звернувся до відповідача із листом від 09.02.2024 №39/10-32/1.35/1КФ-24 щодо врегулювання спору у справі №910/6786/13 про погашення ДК "Газ України" залишку заборгованості в частині суми основного боргу в розмірі 115 190,70 грн. за договором № 06/08-45.
13.02.2024 відповідач надав відповідь на лист від 09.02.2024, в якому покупець вказав інформував про відсутність заборгованості в розмірі 115 190,70 грн, оскільки вказана сума не підтверджується первинними документами.
Частиною 1 ст.612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В контексті обов`язку з доказування суд звертає увагу сторін на те, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексуУкраїни є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Слід зазначити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.
Крім того, Верховним Судом неодноразово зазначалось, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар доказування обставин) покладається на особу, яка посилається на ці обставини (постанови Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 29.08.2018 р. у справі № 909/105/15, від 29.08.2018 р. у справі № 910/23428/17, від 31.01.2018 р. у справі № 10/8763/17).
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 р. у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 р. у справі № 904/1103/20 та від 25.06.2020 р. у справі № 924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є надати саме ту кількість доказів, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не подав до суду належні та допустимі документи, які свідчать про погашення заборгованості перед позивачем або доказів, які спростовують твердження позивача про наявність заборгованості в сумі 115 190,70 грн.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача та приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі №910/6786/13 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі №910/6786/13 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі №910/6786/13 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.
4. Матеріали справи №910/6786/13 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.В. Тищенко 

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров