Номер провадження: 22-ц/813/2235/26 
Справа № 509/1985/24
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
Іменем України
09.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.,
учасники справи:
позивач - фізична особа-підприємиць ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року, 
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначила, що 03.12.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І. Згідно п. 1.1 вказаного договору, позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або його майнового права згідно акта приймання передачі. У п. 5.1 договору зазначено, що об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятий відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. Згідно з актом прийому - передачі обладнання від 03.12.2020 року, позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди. Загальна вартість переданого в оренду обладнання складає 5880,00 грн. Згідно з п. 4.1 договору, орендна плата, що складає 1590,00 грн на кожен місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем ОСОБА_2 в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 03 числа кожного місяця.
11.03.2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 0305800020978. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, оплати та відповіді на вимогу від відповідача позивачу не надійшло.
Позивач посилається, що за період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року боржник сплатила орендну плату відповідно до умов договору у сумі 17520,00 грн. 
Заборгованість з орендної плати складає 46080 грн (40 місяців х 1590 грн - 17520 грн).
Неустойка дорівнює заборгованості з орендної плати та складає 46080 грн. Вартість неповернутого об`єкта оренди 5880 грн.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І у сумі 98040,00 грн, що складається з заборгованості з орендної плати 46080,00 грн, неустойки 46080 грн та вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.10.2024 року заочне рішення скасовано.
Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 30 вересня 2025 року позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість за Договором оренди обладнання №ОО 03-12-20-01-І у сумі 98040 гривень 00 коп., що складається з заборгованості з орендної плати 46080,00 грн, неустойки 46080,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди. З урахуванням положень ч. 1 ст. 626, ст. 759, 760, 762, ч. 1 ст. 763 ЦК України суд дійшов висновку, що оскільки, відповідач в порушення умов вищевказаного договору оренди майна не виконав у повному обсязі, тому позовні вимоги слід задовольнити. Суд зазначив, що відсутні правові підстави для висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності, оскільки річний строк позовної давності для вимоги про стягнення пені було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення про про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріальногоправа.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не було приєднано до матеріалів справи письмові пояснення відповідача, що були надіслані 26.09.2025 року; позивач, направляючи вимогу на адресу відповідача, 11.03.2024 року змінив строки дії спірного договору та набув право нараховувати неустойку в разі неповернення речі саме з березня 2024 року, а не дати укладення договору. Зазначає, що відповідач повідомляв позивача про наявність обставин, які унеможливлюють повернути об`єкт за договором, а саме введення воєнного стану. Скаржник посилався на постанову Верховного Суду від 31.01.2020 року по справі № 916/2724/18 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.
Вважає, що судом порушено норми процесуального права при стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача, оскільки судом не враховано заперечення відповідача на вимогу позивача про стягнення правових витрат, позивач не дотрималась вимог ч. 9 ст. 83 ЦК України та не направила відповідні докази іншим учасникам справи, розмір витрат на правничу допомогу вважає необґрунтованим та таким, що підлягає зменшенню.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось  ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження отримала у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 19.11.2025 року та 13.11.2025 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Від ФОП ОСОБА_1 , від імен якої діє представник ОСОБА_3 , найшов відзив на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин викладених в апеляційній скарзі.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 судові повістки-повідомлення отримали 12.12.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача та стягнути судові витрати.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди. З урахуванням положень ч. 1 ст. 626, ст. 759, 760, 762, ч. 1 ст. 763 ЦК України суд дійшов висновку, що оскільки, відповідач в порушення умов вищевказаного договору оренди майна не виконав у повному обсязі, тому позовні вимоги слід задовольнити. Суд зазначив, що відсутні правові підстави для висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності, оскільки річний строк позовної давності для вимоги про стягнення пені було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити таке.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно зі ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
У відповідності до ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦПК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України.
Судом встановлено, що 03.12.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І, за умовами якого позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або його майнового права згідно акта приймання передачі (додаток № 1).
Пунктом 5.1 договору оренди обладнання передбачено, що об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятий відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання.
Згідно з актом прийому - передачі обладнання від 03.12.2020 року ФОП ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняла об`єкт оренди. Загальна вартість переданого в оренду обладнання складає 5 880,00 грн.
Строк оренди складає шість місяців з моменту підписання договору оренди (п. 3.1. договору оренди обладнання).
Пунктом 3.2. договору оренди обладнання передбачено, якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди, то договорі вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. 
Строк оренди може бути зменшений виключно за взаємною згодою сторін. 
Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у розмірі 46080 грн, неустойку в розмірі 46080 грн, вартість неповернутого об`єкта оренди 5880 грн, в обґрунтування зазначивши, що 03.12.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І. За період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року боржник сплатила орендну плату відповідно до умов договору у сумі 17 520,00 грн. Заборгованість по орендній платі складає 46080 грн, виходячи з наступного розрахунку 40 міс. * 1590 грн - 17520 грн.
Позивачем до заперечень на заяву про перегляд заочного рішення долучено докази сплати відповідачем за оренду обладнання за період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року у розмірі 17 520,00 грн, а саме платіжне дорученням №@2PL142078 на суму 3 200,00 грн, платіжне доручення № @2PL152657 на суму 1 650,00 грн, платіжне дорученням №@ 2PL342864 на суму 1 650,00 грн, платіжне доручення №@2PL571983 на суму 1 500,00 грн, платіжне доручення № @2PL609004 на суму 1 600,00 грн, платіжне доручення №@2PL790379 на суму 1 500,00 грн, платіжне доручення №@2PL850102 на суму 4 830,00 грн, платіжне доручення №@2PL877631 на суму 1 590,00 грн.
Згідно з п. 4.1 договору оренди обладнання, орендна плата, що складає 1590,00 грн за кожен місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем ОСОБА_2 в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 03 числа кожного місяця.
11.03.2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 0305800020978. 
Згідно здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року заборгованість з орендної плати складає 40 місяців * 1 590 гривень на місяць - 17 520,00 грн. = 46 080,00 гривень 00 копійок. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 526 ЦПК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначений позивачем розрахунок заборгованості з орендної плати відповідачем, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не спростовано, власного розрахунку, або доказів на його спростування не надано, як і не надано доказів здійснення щомісячно оплати за оренду обладнання у загальній сумі 46080 грн.
Стандарт доказування «баланс ймовірностей» чи «перевага доказів» не є просто припущенням, заснованим на здогадках або підозрах, він обов`язково має ґрунтуватися на певних доказах та їх оцінці судом.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у цивільній справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Посилання скаржника на те, що позивач надав усну згоду на розірвання договору оренди обладнання не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував вказані обставини, умовами укладеного між сторонами договору оренди обладнання передбачено розірвання договору за взаємною письмовою згодою сторін, а відповідачем належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, отже такі обставини не доведені.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не приєднанні до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_2 , які направленні 26.09.2025 року, не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
З матеріалів справи вбачається, що письмові пояснення ОСОБА_2 та заперечення на заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу надішли до Одідіопольського районного суду Одеської області 03.10.2025 року, що підтверджується штампом суду вх. № 21674/25.
Зазначені обставини свідчать про те, що письмові пояснення ОСОБА_2 та заперечення на заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу надійшли до суду лише 03.10.2025 року, тобто після визначеної судом дати судового засідання та ухвалення судом першої інстанції рішення. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 46080 грн, оскільки відповідачем не виконані умови договору, якими визначено сплату орендної плати щомісячно у розмірі 1590 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Щодо стягнення неустойки
Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
Із матеріалів справи вбачається, що 11.03.2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 0305800020978. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 вказаної досудової вимоги.
Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі . Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Однією із основних умов застосування положень статті 785 ЦК України щодо сплати неустойки є встановлення факту припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав. 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 344/7849/15-ц.
Пунктом 8.3 договору оренди обладнання передбачено, якщо орендар не виконує обов`язку з повернення речі, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. 
Отже умовами укладеного між сторонами договору оренди обладнання передбачено сплата неустойки у разі не виконання орендарем обов`язку з повернення речі.
Із матеріалів справи вбачається, що із позовною заявою про стягнення неустойки позивач звернувся до суду 04.04.2024 року, тобто через 24 дні після направлення досудової вимоги. Неустойка розрахована за період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року. 
Ураховуючи положення ст.ст. 782,785 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору оренди обладнання, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 неустойки не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 досудової вимоги, яка направлялась позивачем 11.03.2024 року. При цьому, неустойка нараховується у разі не виконання орендарем обов`язку з повернення речі, який виникає у відповідача з припиненням договору найму, доказів припинення матеріали справи не містять. Крім того, позивач здійснив нарахування неустойки в період дії договору найму обладнання, не врахувавши положення п. 8.3 договору оренди обладнання. 
Суд першої інстанції не врахував належно положення ст. 785 ЦК України, які передбачають сплату неустойки лише у разі припинення дії договору оренди, та дійшов помилково висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за договором оренди обладнання за період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року у розмірі 46080 грн. 
Колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга не містить окремих доводів щодо стягнення вартості неповернутого об`єкту оренди, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. 

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року в частині позовних вимог про стягнення неустойки слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки відмовити. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 заборгованості за договором оренди обладнання №ОО 03-12-20-01-І з 98040 грн до 51960 грн, яка складається з: заборгованості з орендної плати 46 080,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № ПН355 від 22.03.2024 року.
Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 641,94 грн за подання позовної заяви.
Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1816,80 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 07.11.2025 року.
Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  підлягає стягненню судовий збір у розмірі 853,90 грн.
Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 211,96 грн (853,90 грн - 641,94 грн).
Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано - копію Договору про надання правничої допомоги № 81 від 16 жовтня 2024 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1 від 31 жовтня 2024 року; копію платіжного доручення № ПН 201 від 31 жовтня 2024 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №2 від 12 серпня 2025 року; копію платіжного доручення № ПН 1266 від 13 серпня 2025 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №3 від 10 вересня 2025 року; копію платіжного доручення № ПН 1520 від 10 вересня 2025 року.
Пунктом 1.1. договору про надання правничої допомоги від 16.10.2025 року, укладеним між адвокатом Дударенко А.М. та фізичною особою-підприємцем Івановою К.В., передбачено, що клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу та здійснювати представництво інтересів клієнта у цивільному спорі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  з ОСОБА_2 в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. 
Згідно пункту 4.2 договору розмір плати за надані послуги (гонорар) за цим договором визначається: представництво в суді перша судова інстанція (вступ у справу, підготовка процесуальних документі, подача процесуальних документів, участь в судових засіданнях) - від 20000 грн з урахуванням категорії складності, а також витрати пов`язані із прибуттям до суду. 
З Акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 31.10.2024 року, вбачається, що адвокатом надано та передано, а клієнтом прийнято результати наступних правничих послуг: участь представника в судовому засіданні 30.10.2024 року з розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду - вартість послуг складає 3360 грн.
Згідно квитанції від 31.10.2024 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Дударенко А.М. кошти згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) адвоката № 1 від 31.10.2024 року в сумі 3360 грн.
З Акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 12.08.2025 року, вбачається, що адвокатом надано та передано, а клієнтом прийнято результати наступних правничих послуг: участь представника в судовому засіданні 12.08.2025 року - вартість послуг складає 3360 грн.
Згідно квитанції до платіжної інструкції від 13.08.2025 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Дударенко А.М. кошти згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) адвоката № 2 від 12.08.2025 року в сумі 3360 грн.
З Акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3 від 10.09.2025 року, вбачається, що адвокатом надано та передано, а клієнтом прийнято результати наступних правничих послуг: участь представника в судовому засіданні 10.09.2025 року - вартість послуг складає 3360 грн.
Згідно квитанції до платіжної інструкції від 13.08.2025 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Дударенко А.М. кошти згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) адвоката № 3 від 10.09.2025 року в сумі 3360 грн.
Під час розгляду справи судом першої інстанції адвокат Дударенко А.М. приймала участь у судових засіданнях призначених на 30.10.2024 року, 12.08.2025 року, 10.09.2025 року, надавались заперечення на заяву про перегляд заочного рішення із приєднанням доказів.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу є необґрунтованими та такими що підлягають зменшенню.
При визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, предмет позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на 53%, вважає, що стягненню підлягають витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5342 грн.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 заборгованості за договором оренди обладнання №ОО 03-12-20-01-І з 98040 грн до 51960 грн, яка складається з: заборгованості з орендної плати 46 080,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року в частині позовних вимог про стягнення неустойки, витрат на правничу допомогу та судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий у розмірі 211,96 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5342 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю. П. Лозко 

О.Ю. Карташов