Справа № 755/1282/26
№ 1-кп/755/746/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22026000000000066 від 19.01.2026 року за обвинуваченням  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджанської Республіки, азербайджанця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого ФОП, учасника бойових дій, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним
ОСОБА_6 , за невстановлених на цей час обставин, у невстановленому на цей час місці, у невстановлені дату та час, однак, не пізніше 08.10.2025 року, у порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав промислово виготовлені бойові припаси (набої) калібру 5,45x39 мм у кількості 60 штук, бойові припаси: ручну осколкову наступальну гранату М67, ручну осколкову оборонну гранату DM51A2 та вогнепальну зброю: промислово виготовлений автомат АК-74 калібру 5,45 мм із серійним номером НОМЕР_1 . Продовжуючи свої неправомірні дії, діючи умисно, у порушення встановленого законом порядку обігу вогнепальної зброї та боєприпасів, усвідомлюючи, що вказані предмети є вогнепальною зброєю та набоями до неї, розуміючи неправомірність своїх дій та їх караність, а також, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_6 почав незаконно зберігати вказані предмети без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання. У подальшому, 08 жовтня 2025 року під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_6 , серед іншого, виявлено та вилучено: промислово виготовлені бойові припаси (набої) калібру 5,45x39 мм у кількості 60 штук, бойові припаси: ручну осколкову наступальну гранату М67, ручну осколкову оборонну гранату DM51A2 та вогнепальну зброю: промислово виготовлений автомат АК-74 калібру 5,45 мм із серійним номером НОМЕР_1 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 1 ст. 263 КК України визнав у повному обсязі та показав, що на території України він проживає з 1987 року, наразі, проживає з дружиною та після вторгнення РФ на територію України, він два роки перебував у зоні бойових дій у м. Бахмут і коли його було звільнено з військової служби 02.11.2023 року він забрав вказану в обвинувальному акті зброю із собою додому та почав зберігати її без передбаченого на це дозволу, оскільки, вже, у подальшому, після закінчення бойових дій, мав намір її зареєструвати, відповідно до чинного законодавства. Зокрема, показав, що розуміє, що його дії були незаконними, а обставини, зазначені в обвинувальному акті, а саме: місце, час, спосіб вчиненого правопорушення, відповідають дійсності, шкодує про вчинене, щиро кається та усвідомив свої дії.
Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу обшуку від 08.10.2025 року; постанови про визнання речовими доказами та визначення їх місця зберігання від 09.10.2025 року; висновку експерта № СЕ25-86/11 від 29.10.2025 року; висновку експерта № СЕ25-129/9 від 17.10.2025 року; висновку експерта № СЕ25-84/11 від 08.10.2025 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.10.2025 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям та дослідженими письмовими документами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

Щодо призначення покарання
Прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та, враховуючи те, що останній свою вину визнав, фактичні обставини не оспорював, приймав участь у бойових діях, є особою похилого віку, раніше не судимий, призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_4 прохав суд врахувати щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , його особу, а саме, раніше не судимий, позитивно характеризується, перебуває у шлюбі, є особою похилого віку та громадянином України, хоч і є уродженцем іншої країни, але самостійно вступив до лав ЗСУ, щоб захищати Україну, тому, прохав призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а саме, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, відповідно до ст. 75 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та прохав не позбавляти його волі.

Позиція суду щодо призначення покарання
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 року № 7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: є особою похилого віку, учасником бойових дій, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав, раніше не судимий, має подяку та грамоту за сумлінне виконання службових обов`язків, високий професіоналізм та самовідданість, виявлені при виконанні завдань щодо захисту незалежності та територіальної цілісності Батьківщини.
Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому та те, що є учасником бойових дій та особою похилого віку (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, раніше не судимий, є особою похилого віку, має подяку та грамоту за сумлінне виконання службових обов`язків, високий професіоналізм та самовідданість, виявлені при виконанні завдань щодо захисту незалежності та територіальної цілісності Батьківщини), наявності пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців обвинуваченому ОСОБА_6 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого, і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. 
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 65-67, 75-76, 263 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6  визнати винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити останнього з-під варти в залі суду.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз, а саме: СЕ25-86/11 від 29.10.2025 року в розмірі 8 022 гривні 60 копійок; СЕ25-129/9 від 17.10.2025 року в розмірі 13 371 гривня 00 копійок та СЕ25-84/11 від 08.10.2025 року в розмірі 891 гривня 40 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 22 285 гривень 00 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон «iPhone 5» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , у вимкненому стані; мобільний телефон «iPhone 7» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , у вимкненому стані; мобільний телефон «iPhone 12» із серійним номером НОМЕР_4 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» за номером НОМЕР_5 та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» за номером НОМЕР_6 ; флеш-носій інформації марки «Арасеr»; флеш-носій інформації марки «SP»; флеш-носій інформації марки «Rehau»; флеш-носій інформації марки «Transcend»; флеш-носій інформації чорного кольору без маркувань; флеш-носій інформації синього кольору, які передано до кімнати зберігання речових доказів Головного слідчого управління СБ України, - повернути ОСОБА_6 ;
- предмет зеленого кольору, зовні схожий на ручну гранату іноземного виробництва із маркуванням «HGR SPLITTER DM 51 А2»; предмет зеленого кольору, зовні схожий на ручну гранату іноземного виробництва із маркуванням «GRENADE HAND FRAG DELAY М67» із заводським упакуванням у вигляді картонного тубусу; предмети, що схожі на спортивно-мисливські патрони калібру 5,6 мм у кількості 96 штук; предмети, що схожі на бойові патрони калібру 5,45 мм у кількості 60 штук, які передано до кімнати зберігання речових доказів Головного слідчого управління СБ України - знищити;
- предмет, схожий на автомат типу «АК» № НОМЕР_1 із магазином, прикладом та полум`ягасником до нього, який передано до кімнати зберігання речових доказів Головного слідчого управління СБ України - передати Міністерству оборони України для подальшої передачі до військової частини НОМЕР_7 .
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захисникам та прокурору. 

Головуючий суддя: