Провадження №2/748/255/26	
 	Єдиний унікальний № 748/3320/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2026 р.	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді Кухта В.О.,
секретаря Крошки І.С.,
за участю:
представника відповідача Новика М.С. (поза межами приміщення суду),
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові по цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И В :

06.10.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк»:
1) заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.01.2020 р. у розмірі 101 209,77 грн станом на 04.06.2025 р.;
2) судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.
В обгрунтування позову представник позивача зазначив, що що між АТ «Універсал Банк» та відповідачем було укладеного договір про надання банківських послуг «Monobank» від 25.01.2020 р., відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточних рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. 
Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору про надання банківських послуг «Monobank» від 25.01.2020 р. щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом.
Ухвалою судді від 10.10.2025 р. провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 21.11.2025 р.
18.11.2025 р. до суду надійшла заява від представника відповідача про надання матеріалів справи для ознайомлення, відкладення розгляду справи. 
Підготовче засідання призначене на 21.11.2025 р. відкладено на 18.12.2025 р. у зв`язку із заявою представника відповідача про відкладення.
11.12.2025 р. до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечив щодо позовних вимог та зазначив, що у анкеті-заяві, яку підписав відповідач, не зазначено розмір процентної ставки за користування кредитом, не зазначені умови щодо сплати пені та комісії, тобто сторони в розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, пені та комісії. Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, які надані позивачем, затверджені протоколом Правління №46 від 24.11.2021 та набували чинності з 27.11.2021 року, тобто вже після підписання анкети-заяви відповідачем. матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати простроченої заборгованості.
Виписка про рух коштів по рахунку призначеному для обслуговування операцій із надання та погашення кредитної заборгованості не надано. Розрахунок заборгованості, доданий до позову, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. 
Окрім того, в наданому розрахунку заборгованості відсутня колонка, яка б визначала розмір отриманих/використаних відповідачем кредитних коштів. З цього розрахунку підтверджується отримання позивачем від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1882412,48 грн. Цим розрахунком також підтверджується неправомірне нарахування та стягнення позивачем з відповідача відсотків у сумі 75607,51 грн. Твердження позивача про тіло кредиту в сумі 101209,77 грн. суперечить встановленому кредитному ліміту в розмірі 86000 грн.
З цих підстав представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідь на відзив не надійшла і ухвалою суду від 18.12.2025 року підготовче провадження було закрите, а справа призначена до судового розгляду по суті на 13.01.2026.
В судове засідання позивач представника не направив, в позовній заяві справу просив розглянути без його участі.
Представник відповідача щодо позову заперечив, посилаючись на обставини зазначені у відзиві.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 25.01.2020 р. ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг згідно з якою він погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. 
Проте, позивачем на підтвердження позовних вимог надано Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, затверджені протоколом Правління №46 від 24.11.2021 та набули чинності з 27.11.2021 року.
У правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 24 липня 2019 року в справі № 755/20484/15-ц (провадження № 61-6992свп18) зазначається наступне.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.
У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.
Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Разом з тим, виходячи зі змісту наданих Умов, Верховний Суд визнав неможливим встановити дату їх схвалення, момент набрання ними чинності та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати зазначений локальний нормативний акт, що унеможливлює з`ясувати, чи діяли Умови та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Умовами ознайомлений та погодився відповідач.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) зробила висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З аналізу зазначеної постанови Верховного Суду, суд доходить висновку, що позивачем має бути доведено, що надані ним Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, затверджені протоколом Правління №46 від 24.11.2021 та набули чинності з 27.11.2021 року, є складовою кредитного договору укладеного з відповідачем.
Відповідно до ч.1 тс.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, затверджені протоколом Правління №46 від 24.11.2021 та набули чинності з 27.11.2021 року, а тому не могли бути частиною кредитного договору при підписанні анкети-заяви позивачем 25.01.2020 року.
Щодо наданих позивачем розрахунку заборгованості та руху коштів по картці слід зазначити наступне.
У постанові від 04 грудня 2024 року в справі № 755/4205/14-ц (провадження № 61-8753св24) Верховний Суд зазначив, що оказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин між сторонами), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Надані позивачем документи не відповідають зазначеним вимогам, оскільки ОСОБА_1 без достатньої правової підстави нараховувалися відсотки за користування кредитом, а також неможливо визначити скільки відповідачем було використано кредитних коштів. 
Таким чином, позивачем не доведено існування заборгованості відповідача перед банком, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 628, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, адреса: 04080, м.Київ, вул.Оленівська, 23.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 23.01.2026 року.

Суддя В.О. Кухта