ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10605/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (суддя Турова О.М.) в адміністративній справі за позовом Українсько-Латвійського товариства з обмеженою відповідальністю і іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в прийнятті митної декларації,- 
ВСТАНОВИВ:

Українсько-латвійське товариство з обмеженою відповідальністю і іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» звернулось до суду із адміністративним позовом до Дніпровської митниці, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 23.02.2024 №UА110130/2024/000087/1;
визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110130/2024/000199.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підтвердження заявленої митної вартості товарів за ціною договору (контракту) надано до митного оформлення митну декларацію з усіма необхідними документами, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, посилаючись на формальні підстави, витребував у позивача додаткові документи. На переконання позивача, відповідач, не здійснивши повну перевірку відомостей, що містяться в наданих документах, що підтверджують заявлену митну вартість та правильність розрахунку, здійсненого декларантом, не упевнившись в достовірності та точності заяв, документів та розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, прийняв рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2024 №UА110130/2024/000087/1 відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110130/2024/000199. При цьому, позивач зауважує, що зазначена в митній декларації митна вартість товарів у повній мірі співпадає з митною вартістю товарів, що відображена у документах, поданих відповідно до статті 53 Митного кодексу України, які у повній мірі підтверджують розмір заявленої митної вартості товару за ціною контракту. Натомість, всі вказані у спірному рішенні зауваження митниці носять формальний характер та не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, а надані позивачем документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості. Крім того, позивачем зауважується, що відповідач у спірному рішенні крім номера та дати митної декларації, яка були взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що суперечить положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України. Таким чином, не погоджуючись з висновками відповідача та винесеними ним рішеннями, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень ст. 337 МКУ, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МКУ). Достовірність декларування виробника товарів прямо впливає на числове значення митної вартості товару, оскільки, згідно частини 2 статті 59 МКУ, у тому числі, виробник товарів є однією з ознак ідентичності товарів. Дані про виробника товарів, у тому числі, враховуються митним органом при здійсненні контролю співставлення, відповідно до статті 337 МКУ. Також необхідно зазначити, що пряма поставка товару від його виробника або поставка від посередника, впливає на митну вартість цього товару, оскільки операція із залученням посередника тягне додаткові витрати (як мінімум, посередницька винагорода). Таким чином, заявлені декларантом відомості щодо виробника товару та характер зовнішньоекономічної угоди не підтверджено документально, що впливає на вартість оцінюваного товару.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.03.2023 Українсько-латвійське товариство з обмеженою відповідальністю і іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» (м. Дніпро) (покупець) уклало з компанією «JOHNWAY TRADING CO.,LIMITED» (China) (продавець) зовнішньоекономічний контракт №UA20230301, відповідно до п. 1.1 якого, продавець приймає на себе зобов`язання з поставки та передачі в порядку і строки, встановлені даним контрактом, металеві заготовки для виготовлення деталей, іменовані товар.
Відповідно до пункту 1.2. Контракту номенклатура, кількість, ціна і загальна вартість товару указуються в Додатках (Специфікаціях) до контракту, які є невід`ємною частиною.
Загальний обсяг і умови поставок визначаються згідно з додатками (Специфікаціями) до даного контракту, які є його невід`ємною частиною.
08.11.2023 сторонами зовнішньоекономічного контракту №UA20230301 від 01.03.2023 погоджено Специфікацію №5, в якій, серед іншого, визначено, що загальна вартість товару становить 27923,68 дол. США, умови поставки CFR Констанца (Інкотермс 2010).
Позивач банківськими переказами від 13.11.2023 та від 11.12.2023 здійснив повну передплату продавцю згідно Специфікації №5 від 08.11.2023 на суму 27 923,68 долари США.
На товари з Специфікації №5 від 08.11.2023 Продавець після її підписання виставив рахунок (інвойс) № INV20231109 від 09.11.2023 на ту саму суму 27 923,68 долари США, яка була заявлена декларантом у митній декларації №24UA110130004014U4. 
З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів, а саме: «Частини ланцюгів шарнірних з чорних металів: Заготовка BLANK FOR OUTER PL (16А)- 3.155т. Заготовка BLANK FOR INNER PL (16А)- 2.704т. Заготовка BLANK FOR OUTER PL TRD-38-50-I- 5.184т. Заготовка BLANK FOR INNER PL TRD-38-50-I- 3.390т. Заготовка BLANK FOR SPECIAL PL TRD-38-50-I- 4.390т. Заготовка ролика BLANK ROLLER TRD- 2.600т. Заготовка ролика BLANK ROLLER (16A)- 2.200т. Виробник:JOHNWAY TRADING CO., LIMITED, країна виробництва-CN . Торговельна марка - нема даних, країна походження – Китай.», позивачем до Дніпровської митниці подано митну декларацію (далі - МД) від 22.02.2024 № 24UA110130004014U4, в якій митна вартість поставленого товару визначена за ціною контракту (основний метод).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаними митними деклараціями надано документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 цієї МД, а саме: пакувальний лист №б/н від 09.11.2023, зовнішньоекономічний контракт № UA20230301 від 01.03.2023, специфікація № 5 від 08.11.2023 до контракту №UA20230301 від 01.03.2023; інвойс від 09.11.2023 № INV20231109; повідомлення про сплату товару №128 від 13.11.2023 та №132 від 11.12.2023; коносамент №143350771970 від 22.12.2023; договір транспортно-експедиторського обслуговування № 26.06.23-БДМ від 26.06.23; автотранспортна накладна №б/н від 19.02.2024, супровідний документ Т1 №24ROCT190000102814 від 19.02.2024, сертифікат походження товару від 14.12.2023 №23С3307Y1648/06070, рахунок на сплату транспортно-експедиторського обслуговування за межами України № 24020073 від 19.02.2024, заявка на перевезення вантажу №34339 від 15.02.2024 та довідка про транспортні витрати №19/02/2024-13М3 від 19.02.2024, креслення від 22.02.2024, договір про надання послуг митного брокера №201/2023 від 17.07.2023.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку з чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митним органом виявлені наступні розбіжності у поданих позивачем документах: 
1) Декларантом за ЕМД заявлено контракт від 01.03.2023 №UA20230301, укладеного з компанією «JOHNWAY TRADING CO., LIMITED», заявлено як угоду з виробником (код документу – 4104). При цьому товаросупровідні документи не містять відомості про виробника товару та торгівельну марку.
2) Відповідно до п.6.3 Контракту продавець повинен передати покупцеві у тому числі: сертифікат якості товару, копію експортної митної декларації, звіт про перевірку якості товару Продавцем. Зазначені документи до митного оформлення не надані.
3) У наданому сертифікаті походження від 14.12.2023 № 23С3307Y1648/06070 у графі 1 зазначений, у тому числі, експортер Yiwu sailuo Trading, LTD, який не є стороною зовнішньоекономічної операції. Інформації та документи про даного експортера декларантом не надавалися. Документального підтвердження будь-яких взаємовідносин між продавцем та експортер Yiwu sailuo Trading, LTD не надано.
4) Декларантом заявлені умови поставки CFR RO CONSTANTA, однак відповідно інвойсу від 09.11.2023 № INV20231109 умови поставки CFR без визначеного місця доставлення. Оскільки місце доставки не оговорено чітко, у митного органу виникають сумніви про включення всіх складових митної вартості. А саме в частині доставлення вантажу з порту Китая – Ningbo до Румунії – Constanta.
5) Рахунок від 19.02.2024 № 24020073 не містить посилання на договір, в рамках якого він виставлений, крім того серед зазначених в рахунку послуг відсутні відомості щодо портових витрат в порту CONSTANTA (Румунія), відсутні відомості щодо транспортно-експедиційних витрат за межами митної території України. 
6) Згідно відміток на транспортному документі CMR від 19.02.2024 №б/н надавачем послуг є підприємство «Транс-Авіс», проте відсутні документальні відображення вартості наданих послуг, що є складовими митної вартості товару. Страхові документи, акт виконаних робіт, на підставі якого здійснюється оплата товару, а також платіжні документи, що підтверджують факт оплати заявленої вартості перевезення до митного контролю не надано. Вищезазначене унеможливлює здійснити перевірку вартості таких послуг.
Враховуючи викладене та посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 5) транспортні документи, договір на перевезення, рахунки на оплату послуг та інші; 6) митну декларацію країни відправлення.
Листом від 22.02.2024 додатково надано митному органу комерційну пропозицію, банківські платіжні документи та заявку, а також повідомлено митницю, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами. 
В подальшому митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 23.02.2024 року №UА110130/2024/000087/1, в якому, зокрема, зазначено, що до товару №1 ЕМД №24U110130004014U4 від 22.02.2024 застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, а визначена митна вартість товарів грунтується на раніше визначеній митній вартості товар, що має схоже призначення, імпортованого за тих же умов поставки, у максимально наближений час з оцінюваним товаром, оформленого за другорядними методами визначення митної вартості: товару №1 - за ЕМД від 26.05.2023 №UА209170/2023/040812 - на рівні 2,9695 дол.США/кг. 
Також Дніпровською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110130/2024/000199, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2024 №UА110130/2024/000087/1, та запропоновано декларанту подати нову митну декларацію зі змінами у зазначенниї графах відпоідно до рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Скориставшись цим правом, підприємство задекларувало зазначені товари, а митниця випустила їх у вільний обіг за ЕМД від 23.02.2024 №24UA110130004147U2.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2024 №UА110130/2024/000087/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110130/2024/000199.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частині 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Згідно з ч. ч. 4, 5, п. 5 ст.10 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.
Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частинами шостою та сьомою вказаної статті МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови від 19 лютого 2019 року у справі № 804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі № 826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 06 травня 2020 року у справі № 140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі № 804/14964/15) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти подальших дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанова Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі № 480/4423/18).
Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Аналогічне правозастосування викладене у постанові Верховного суду від 08 серпня 2025 року у справі № 460/164/24.
Колегія суддів зазначає, що можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення Митницею конкретних обставин, які викликали у неї сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, а тому недотримання цих умов свідчить про порушення ним критеріїв правомірності рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які закріплені у частині другій статті 2 КАС України.
Аналогічне правозастосування викладене у постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19, від 08 лютого 2020 року у справі № 825/648/17 та ін.
Також, колегія суддів звертає увагу , що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598).
Відповідно до абзаців 4 та 5 правил заповнення графи 33 визначено, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Тобто, вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. 
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічне правозастосування викладене у постановах від 25 лютого 2020 року у справі №260/718/19, від 08 лютого 2020 року у справі №825/648/17, від 26 травня 2022 року у справі №560/355/19, від 17 січня 2022 року у справі № 520/2000/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у деклараціях митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, від 20 червня 2023 року у справі № 1.380.2019.006247.
Колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаними митними деклараціями надано документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 цієї МД, а саме: пакувальний лист №б/н від 09.11.2023, зовнішньоекономічний контракт № UA20230301 від 01.03.2023, специфікація № 5 від 08.11.2023 до контракту №UA20230301 від 01.03.2023; інвойс від 09.11.2023 № INV20231109; повідомлення про сплату товару №128 від 13.11.2023 та №132 від 11.12.2023; коносамент №143350771970 від 22.12.2023; договір транспортно-експедиторського обслуговування № 26.06.23-БДМ від 26.06.23; автотранспортна накладна №б/н від 19.02.2024, супровідний документ Т1 №24ROCT190000102814 від 19.02.2024, сертифікат походження товару від 14.12.2023 №23С3307Y1648/06070, рахунок на сплату транспортно-експедиторського обслуговування за межами України № 24020073 від 19.02.2024, заявка на перевезення вантажу №34339 від 15.02.2024 та довідка про транспортні витрати №19/02/2024-13М3 від 19.02.2024, креслення від 22.02.2024, договір про надання послуг митного брокера №201/2023 від 17.07.2023.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку з чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митним органом виявлені наступні розбіжності у поданих позивачем документах: 
1) Декларантом за ЕМД заявлено контракт від 01.03.2023 №UA20230301, укладеного з компанією «JOHNWAY TRADING CO., LIMITED», заявлено як угоду з виробником (код документу – 4104). При цьому товаросупровідні документи не містять відомості про виробника товару та торгівельну марку.
2) Відповідно до п.6.3 Контракту продавець повинен передати покупцеві у тому числі: сертифікат якості товару, копію експортної митної декларації, звіт про перевірку якості товару Продавцем. Зазначені документи до митного оформлення не надані.
3) У наданому сертифікаті походження від 14.12.2023 № 23С3307Y1648/06070 у графі 1 зазначений, у тому числі, експортер Yiwu sailuo Trading, LTD, який не є стороною зовнішньоекономічної операції. Інформації та документи про даного експортера декларантом не надавалися. Документального підтвердження будь-яких взаємовідносин між продавцем та експортер Yiwu sailuo Trading, LTD не надано.
4) Декларантом заявлені умови поставки CFR RO CONSTANTA, однак відповідно інвойсу від 09.11.2023 № INV20231109 умови поставки CFR без визначеного місця доставлення. Оскільки місце доставки не оговорено чітко, у митного органу виникають сумніви про включення всіх складових митної вартості. А саме в частині доставлення вантажу з порту Китая – Ningbo до Румунії – Constanta.
5) Рахунок від 19.02.2024 № 24020073 не містить посилання на договір, в рамках якого він виставлений, крім того серед зазначених в рахунку послуг відсутні відомості щодо портових витрат в порту CONSTANTA (Румунія), відсутні відомості щодо транспортно-експедиційних витрат за межами митної території України. 
6) Згідно відміток на транспортному документі CMR від 19.02.2024 №б/н надавачем послуг є підприємство «Транс-Авіс», проте відсутні документальні відображення вартості наданих послуг, що є складовими митної вартості товару. Страхові документи, акт виконаних робіт, на підставі якого здійснюється оплата товару, а також платіжні документи, що підтверджують факт оплати заявленої вартості перевезення до митного контролю не надано. Вищезазначене унеможливлює здійснити перевірку вартості таких послуг.
Враховуючи викладене та посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 5) транспортні документи, договір на перевезення, рахунки на оплату послуг та інші; 6) митну декларацію країни відправлення.
Листом від 22.02.2024 додатково надано митному органу комерційну пропозицію, банківські платіжні документи та заявку, а також повідомлено митницю, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами. 
Стосовно доводів митного органу, що товаросупровідні документи не містять відомості про виробника і торгівельну марку, що впливає на вартість оцінюваного товару, то суд зазначає, що документи про виробника товару та торгівельну марку не є тими документами, які відповідно до статті 53 МК України подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, тому їх відсутність під час митного оформлення імпортованих товарів не впливає на правильність визначення митної вартості чи на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, згідно з вимогами пункту 3 частини другої статті 53 МК України саме рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа є тими документами, які підтверджують митну вартість імпортованих товарів.
Водночас, у зовнішньоекономічному договорі №UA20230301 від 01.03.2023 зазначено, що товар виготовляється на замовлення покупця (п. 1.4), а також саме компанією «JOHNWAY TRADING CO.,LIMITED» позивачу надавались креслення від 22.02.2024, які також були надані до митного оформлення.
Також в поданій до митного оформлення митній декларації у графі №31 зазначено: «торговельна марка: немає даних», «виробник JOHNWAY TRADING CO.,LIMITED». При цьому, зазначені в митній декларації найменування товару, його кількість, виробник товару, збігаються з даними вказаними в товаросупровідних документах, що були надані до митного оформлення.
Крім того, питання виробника товару не впливає на митну вартість товарів, і не зазначення підприємства-виробника згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України не є підставою для запитування додаткових документів.
Митним органом в оскаржуваному рішенні не наведено жодних доводів, яким чином зазначена «розбіжність» могла вплинути на числові показники складових митної вартості.
Стосовно відсутності сертифікату якості та інших документів, що підтверджують якість товару.
Колегія суддів зазначає, що виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у статті 53 Митного кодексу України.
Серед зазначеного переліку відсутні як сертифікат якості, так і інші документи, що підтверджують якість товару. Тому посилання відповідача на необхідність надання сертифікату якості для визначення митної вартості товару є необґрунтованим.
Стосовно ненадання копії митної декларації країни відправлення, колегія суддів зазначає, що зовнішньоекономічним контрактом №UA20230301 від 01.03.2023, його Сторонами узгоджені документи, які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація країни відправлення відсутня. Таким чином підприємство, в рамках контракту, не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені його умовами.
Здійснення митного оформлення в країні відправлення є обов`язком китайського підприємства-постачальника відповідно до законодавства КНР. Діючим митним законодавством ані України, ані КНР не передбачено зобов`язання надавати підтвердження митного оформлення в країні відправлення іншій стороні контракту.
Також, з приводу ненадання декларації країни відправлення, Верховний Суд, в постанові від 19.03.2019 по справі №810/4116/17 висловив наступну правову позицію: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
Таким чином, зауваження митниці про відсутність копії митної декларації протирічить положенням Митного кодексу України.
Стосовно тверджень митного органу про те, що не надано документального підтвердження будь-яких взаємовідносин між продавцем та експортер Yiwu sailuo Trading, LTD.
Так, 08.11.2023сторонами зовнішньоекономічного контракту №UA20230301 від 01.03.2023 погоджено Специфікацію №5, в якій, серед іншого, визначено, що загальна вартість товару становить 27923,68 дол. США, умови поставки CFR Констанца (Інкотермс 2010).
Умова поставки CFR продавець зобов`язаний повністю оплатити витрати, викликані доставкою вантажу від пункту поставки (місця виробництва, заводу інше), завантаженням товару на борт судна і транспортуванням вантажу в порт призначення, зазначений в договорі. Саме порт призначення і є точкою переходу витрат.
Отже, у ціні товару вже включені всі комісійні та брокерські витрати з митного оформлення в Китаї, а отже вказані зауваження митного органу – безпідставні.
Стосовно тверджень митного органу про ненадання документів, що підтверджують сплату транспортно-експедиційних послуг, відомостей про вартість транспортування товарів до ввезення на митну території України, документів що підтверджують витрати на навантаження, вивантаження.
З документів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що умовами договору транспортного експедирування №26.06.23-БДМ від 26 червня 2023 року сторони угоди погодили, що для виконання узгодженої заявки клієнта експедитор має право залучати третіх осіб та здійснювати їх самостійний добір, а саме: перевізників, агентів, інших третіх осіб виходячи із доцільності та необхідності, та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені.
Декларантом при поданні електронної митної декларації було надано до митного органу наступні документи для підтвердження транспортної складової митної вартості товару: договір транспортно-експедиторського обслуговування №26.06.23-БДМ від 25.06.23; рахунок на сплату транспортно-експедиторського обслуговування за межами України № 23070076 від 20.07.2023 та довідка про транспортні витрати №19/02/2024-13М3 від 19.02.2024
Документи, подані позивачем, у повній мірі підтверджують вартість витрат з транспортування товару до кордону України.
Стосовно тверджень скаржника про ненадання товариством документів, що підтверджують сплату транспортно-експедиційних послуг, відомостей про вартість транспортування товарів до ввезення на митну території України, документів що підтверджують витрати на навантаження, вивантаження.
Умовами договору транспортного експедирування №26.06.23-БДМ від 26 червня 2023 року сторони угоди погодили, що для виконання узгодженої заявки клієнта експедитор має право залучати третіх осіб та здійснювати їх самостійний добір, а саме: перевізників, агентів, інших третіх осіб виходячи із доцільності та необхідності, та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені.
Товариством при поданні електронної митної декларації було надано до митного органу наступні документи для підтвердження транспортної складової митної вартості товару: договір транспортно-експедиторського обслуговування №26.06.23-БДМ від 25.06.23; рахунок на сплату транспортно-експедиторського обслуговування за межами України № 23070076 від 20.07.2023 та довідка про транспортні витрати №19/02/2024-13М3 від 19.02.2024.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості.
В той же час, згідно Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012, до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, що оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Отже, факти прийняття товару до перевезення, його перевезення та числові показники заявленої транспортної складової митної вартості в кожному із спірних випадків декларування, повною мірою підтверджуються наданими митниці документами, які кореспондуються між собою, ідентифікуються з задекларованими товарами.
Застосовуючи висновки в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, колегія суддів зауважує, що митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
В даному випадку встановлені у справі обставин дають підстави для висновку, що подані позивачем митному органу документи про транспортні витрати в своїй сукупності є допустимими та достатніми доказами на підтвердження витрат позивача на перевезення товарів. 
Згідно п.5.4. договору транспортно-експедиторського обслуговування № 26/06/23-БДМ від 25.06.23 року Клієнт здійснює оплату послуг Експедитора протягом 10 днів з моменту вивантаження вантажу у пункті призначення Вантажоодержувача/Клієнта. Згідно заявки на перевезення вантажу №34339 від 15.02.2024 року адресою доставки вантажу є: м. Дніпро, вул. Базова, 4Б. Тобто на момент митного оформлення виконання заявки на транспортування вантажу експедитором не було завершено, а отже декларантом не повинен був надаватися акт виконаних робіт по перевезенню вантажу. Оскільки на момент митного оформлення строк оплати транспортно-експедиційних послуг не настав, відсутні були і підстави для витребування відповідних платіжних документів митним органом.
За вказаних обставин доводи відповідача щодо не підтвердження витрат на транспортування товару з огляду на відсутність необхідності обов`язкового страхування товару під час надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу, правомірно відхилені судом першої інстанції.
Стосовно решти доводів митниці, покладених в основу спірного рішення про коригування митної вартості товару, колегія суддів вважає, що подані митному органу документи містили достатню інформацію щодо митної вартості товару і не мали будь-яких розбіжностей, що давало митному органу можливість перевірити числові значення заявленої митної вартості товару.
З урахуванням викаладеного, колегія суддів зазначає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару.
Всі інші обґрунтування (доводи) скаржника з посиланням на недоліки документів,наданих до митної декларації та ненадання позивачем додаткових документів на вимогу митниці для підтвердження заявленої ним митної вартості товару не були підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. 
Відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, що є порушенням вимог Митного кодексу України.
При цьому, наявність у вказані системі інформації про те, що подібний чи ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні висновки містять постанова Верховного Суду від 27 лютого 2025 року по справі №300/784/24, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку митний орган не довів наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2024/000087/1 від 23.02.2024, оскільки таке не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, є обґрунтованим і законним.
З огляду на те, що саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 809/506/17 ).
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог Українсько-Латвійського товариства з обмеженою відповідальністю і іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД».
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та не узгоджуються із правовим регулюванням спірних правовідносин, позицію щодо чого неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема й у постановах, згаданих вище.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачами не зазначено. Відповідачем наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заву та були предметом розгляду судом першої інстанції інстанцій та спростовані ним.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров