Єдиний унікальний номер 725/3608/26 
Номер провадження 2-а/725/126/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року м. Чернівці
Чернівецький районний суд м. Чернівців у складі:
головуючої судді Федіної А.В., 
за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р., 
представника позивача Довгошлюбної М.О., 
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача Снігур С.В., 
та перекладача Фірке Локеш, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 )  до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення, - 

ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2026 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом та просив затримати громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 6 місяців. 
В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що о 18 год. 40 хв. 06 квітня 2026 року на відстані 300 метрів до лінії державного кордону, на околиці населеного пункту Нижні Синівці, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться на території Чернівецького району, Чернівецької області, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» був виявлений та затриманий Відповідач за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб та за порушення встановлених правил проживання (перебування) в Україні. Цього ж дня відповідач був затриманий в порядку ст. 263 КУпАП , у зв`язку зі вчиненням ним діянь, які мають ознаки адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 204-1, ст. 203 КУпАП. 
В ході з`ясування обставин вчиненого відповідачем правопорушення було встановлено, що 21.11.2025 через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Мамалига» Відповідач прибув на територію України на запрошення ТОВ «Луцька аграрна компанія» з метою працевлаштування на зазначеному підприємстві, при цьому, Відповідач перебував на території України на підставі візи, термін дії якої закінчився 06.12.2025. З моменту закінчення дії візи і до сьогоднішнього дня вказаний громадянин перебуває на території України без документів, що надають право на законне перебування (проживання) в Україні, які визначені постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.
Згідно отриманої інформації стало відомо, що стосовно Відповідача в Управлінні ДМС України у Волинській області відсутня інформація щодо оформлення ним посвідок на постійне та тимчасове проживання, продовження строку перебування на території України. 
З пояснень відповідача встановлено, що після прибуття на територію України, він працював на підприємстві Луцької аграрної компанії близько тижня, проте, зрозумів, що це важка для нього робота і в грудні 2025 року поїхав до міста Києва до знайомого, який обіцяв допомогти оформити документи для легального перебування на території України. 
З грудня 2025 року по квітень 2026 року відповідач проживав у місті Києві, офіційно не працевлаштовувся, постійного місця проживання не мав та до органів Державної міграційної служби з метою продовження терміну перебування на території України не звертався.
У ході надання пояснень відповідач зазначив, що 06.04.2026 він прибув потягом до міста Чернівців на прохання батьків свого знайомого, який перестав виходити на зв`язок. По прибуті на залізничний вокзал, знайомий з міста Києва викликав службу таксі з метою слідування до місця проживання знайомого в місті Чернівці. За твердженням відповідача, він не був обізнаний про те, що маршрут руху пролягає безпосередньо до державного кордону. 
Разом з тим, позивач вважає такі пояснення відповідача необгунтованими та такими, що мають на меті введення в оману з метою уникнення відповідальності, оскільки затримання відбулось у безпосередній близькості до лінії державного кордону (300 метрів), що в сукупності з протермінованою візою та відсутністю законних підстав для перебування в Україні, беззаперечно вказує на наявність у Відповідача умислу на незаконний перетин державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України. Відповідач, перебуваючи на території України з протермінованою візою та не маючи законних підстав для подальшого проживання, свідомо не вчинив жодних дій щодо легалізації свого статусу чи продовження терміну перебування.
Вказував на те, що спроба відповідача потрапити до сусідньої держави поза межами пунктів пропуску через державний кордон України була зумовлена усвідомленням неможливості законного перетину через пункт пропуску. Відповідач розумів, що для офіційного перетину кордону необхідно мати відповідну візу країн або правові підстави для транзиту, яких у нього немає. Таким чином, умисне ухилення від офіційного прикордонного контролю прямо підтверджує намір Відповідача незаконно перетнути державний кордон України.
08.04.2026 року позивачем прийняте рішення стосовно відповідача про примусове видворення за межі території України, проте відповідач свідомо порушив законодавство України з прикордонних питань, його подальше перебування на території України створює ризик повторної спроби незаконним шляхом потрапити до країн Європейського Союзу, повітряний простір України для здійснення цивільних авіаперевезень закритий, а пряме сполучення з Ісламською Республікою Пакистан наразі відсутнє, повернення особи до країни її громадянської належності можливо здійснити виключно через третю країну, для в`їзду в яку відповідачу необхідно отримати відповідний дозвіл (візу)), а також забезпечення виконання прийнятого відносно Відповідача рішення про примусове видворення за межі території України передбачає вжиття заходів, що потребують значного часу (оскільки повітряний простір України для здійснення цивільних авіаперевезень закритий, а пряме сполучення з Ісламською Республікою Пакистан наразі відсутнє, повернення особи до країни її громадянської належності можливо здійснити виключно через третю країну, для в`їзду в яку Відповідачу необхідно отримати відповідний дозвіл (візу)), крім того відповідач українською мовою не володіє; коштів, достатніх для повернення до країни походження та для внесення застави не має; родичі на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження чи внесення застави відсутні, а тому вважає наявними підстави для його затримання з метою забезпечення примусового видворення. 
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. 
Згідно п. 3 ч. 4 ст. 46 КАС України, іноземці чи особи без громадянства, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України. 
Відповідач, за участю перекладача, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що за правовими підставами його перебування на території України стежила фірма, де він працював, а тому йому не були відомі відповідні дозволені строки перебування на території України. 
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, адже рішення про примусове видворення вже прийняте та відсутні підстави вважати 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 06.04.2026 року відповідач був затриманий в порядку ст. 263 КУпАП за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб та за порушення встановлених правил проживання (перебування) в Україні.
В подальшому, 08.04.2026 року позивачем прийняте рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. 
Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України N 3773-VI від 22 вересня 2011 року "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". 
За приписами частини першої статті 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частиною восьмою ст. 26 зазначеного Закону передбачено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України N 3773-VI від 22 вересня 2011 року "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
Згідно з ч. 3 ст. 30 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. (ч. 4 ст. 30 Закону України N 3773-VI від 22 вересня 2011 року "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"). 
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. (ч. 11 ст. 289 КАС України).
З системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що щодо іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2023 р. по справі N 296/8455/22 зазначив, що за наявності перелічених статтею 289 КАС України умов, існує правова можливість здійснити затримання іноземця як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Але в будь-якому випадку повинна існувати така умова як примусове видворення.
У постанові від 11 вересня 2025 у справі № 303/5363/24 Верховний Суд вказав, що захід у вигляді затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України не застосовується автоматично, а реалізується шляхом подання позову та за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 289 КАС України, а саме: 1) обґрунтованих підстав уважати, що іноземець (стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення) ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 2) або якщо існує ризик його (її) втечі; 3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на орган, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач вже тривалий час знаходиться на території України без законних підстав, є нелегальним мігрантом, без визначеного місця проживання, українською мовою не володіє, коштів, достатніх для повернення до країни походження не має, у нього відсутні тісні соціальні зв`язки на території України, останній був затриманий за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб на відстані 300 метрів до лінії державного кордону, а тому суд вважає, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення.
Враховуючи обставини справи, надані представником позивача докази, відсутність близьких родичів, місця проживання на території України та відсутність можливості застосування альтернативних заходів, які передбачені ч. 1 ст. 289 КАС України, суд вважає доведеним наявність ризику того, що відповідач ухилятиметься від його примусового видворення, а тому останнього слід затримати з метою забезпечення примусового видворення. 
Частиною одинадцятою ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців. 
Враховуючи обставини справи, рішення суду в частині видворення слід допустити до негайного виконання відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 30, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 268-272, 288, 293, 295 КАС України, - 

ВИРІШИВ: 
Позов задовольнити. 
Затримати з метою забезпечення примусового видворення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 (шість) місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 18 год. 40 хв. 06 квітня 2026 року. 
Копію рішення невідкладно видати учасникам справи. 
Допустити негайне виконання рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення виготовлений 09.04.2026 року о 12 год. 30 хв. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Федіна А. В.