Справа № 309/2795/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

25.02.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 510 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду, -  ОСОБА_1 25 грудня 2024 року, близько 18 години 30 хвилин, у АДРЕСА_1 , під час конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_2 вчинив відносно неї фізичне та психологічне насильство.

Не погоджуючись з даною постановою  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції при розгляді справи не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив усі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-1 КУпАП. Зазначає, що у протоколі не вказано, в яких конкретно діях чи бездіяльності полягало застосоване до потерпілої насильство, не конкретизовано вид протиправних дій та їх характер відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, не вказано, яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції зазначеної статті.
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, оскільки про час та дату судового засідання не повідомлена належним чином, так як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №695401 від 26.07.2025 не зазначено адреси за якою необхідно направляти поштову кореспонденцію потерпілій.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення  ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просив закрити провадження по справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження з огляду на таке.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №695401 від 26.07.2025 вбачається, що ОСОБА_1 25 грудня 2024 року, біля 18 год. 30 хв., у АДРЕСА_1 , під час конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_2 вчинив фізичне та психологічне насильство, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, в якому не викладено суть адміністративного правопорушення, а саме ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Ставлення у вину  ОСОБА_1 те, що він вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, - не відображає всіх ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, у чому саме полягає вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, та чи могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої. 
Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у ньому зазначено потерпілу  ОСОБА_2 , проте адреси її не вказано, відсутні її пояснення щодо обставин події, які відбувалися 25.12.2024, та в суд першої інстанції вона не викликалися.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Отже, самі по собі, зокрема, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (образи) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Ухвалюючи судове рішення про визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 психологічне насильство, внаслідок чого була завдана шкода фізичному, психічному здоров`ю потерпілої.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Беручи до уваги досліджені судом докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №695401 від 26.07.2025; постанову про закриття кримінального провадження від 25.06.2025; пояснення самого ОСОБА_1 від 26.07.2025, апеляційний суд не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.
Таким чином, перелічені у оскаржуваній постанові документи не можуть бути визнані належними і достатніми доказами у справі з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.
Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, оскільки суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а його висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, рішення суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо  ОСОБА_1 – закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя Т.Ю. Бисага