Справа № 182/5370/23
Провадження № 2/0182/2628/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

26.03.2026 року        м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
за участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Свої вимоги мотивує тим, що в період з січня 2009 року по 18 січня 2023 року він проживав разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу, яка з 24.01.2009 року була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. При цьому, позивач зазначає, що він проживав з ОСОБА_5 разом, однієї сім`єю, 14 років у будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності, на підставі договору дарування від 16.12.2004 року. З 24.01.2009 року та по теперішній час позивач зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . Разом з померлою дружиною ОСОБА_5 вони жили однієї сім`єю, господарювали, проявляли турботу один про одного, надавали взаємну допомогу, були з нею у фактичних сімейно-шлюбних відносинах, мали спільний сімейний бюджет, яким спільно розпоряджались, мали спільні витрати, спільне харчування, купували майно для спільного користування; спільно приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, що засвідчує реальність сімейних відносин та наявність між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, що підтверджується Актом з місця проживання від 22.08.2023 року про фактичне проживання однією сім`єю, за підписом сусідів. 22.02.2019 року вони разом з дружиною склали декларації з лікарем-терапевтом амбулаторії КНП «НЦПМСД» НМР Холод Н.М. на надання первинної медичної допомоги за адресою їх реєстрації та проживання по АДРЕСА_1 , що підтверджується декларацією № 0001-Х667-6400 від 22.08.2023 року та декларацією № 0001-1957-6400 від 22.08.2023 року. ОСОБА_5 постійно хворіла і знаходилась на диспансерному обліку у лікаря-терапевта та лікаря-ендокринолога з діагнозом: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, миготлива аритмія, гіпертонічна хвороба ІІ ст.СН ІІ А ст., цукровий діабет І типу, інсулінозалежний, атеросклероз судин н/к, хронічна венозна недостатність, ожиріння ІІ-ІІІ ст., що підтверджується листом № 643 від 31.08.2023 року, виданого директором КНП «НЦПМСД» НМР Горяною В.В . Через ці хвороби дружина не могла працювати, тому перебувала вдома, а він турбувався про неї, допомагав їй та доглядав за нею, постійно підробляючи неофіційно, оскільки потрібно було утримувати сім`ю. По дому та в садибі він робив всі чоловічі роботи, бо, крім нього, у неї нікого не було і він був їй єдиною рідною людиною, яка завжди була поряд. За час їхнього проживання, її родичі її життям не цікавились, матеріально не допомагали. ІНФОРМАЦІЯ_3 його цивільна дружина ОСОБА_5 раптово померла і він організував поховання своєї дружини, поминальний обід за власний кошт. Родичів дружини на похованні не було, був присутній тільки він, друзі та сусіди. Житловим будинком після смерті дружини він користується до цього часу, утримує його, сплачує комунальні послуги та вважає, що прийняв спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, тому, що на день смерті дружини мешкав з нею 14 років як чоловік та дружина та був зареєстрований у будинку. Після смерті дружини ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухомість, а саме: на 7/23 частин будинку АДРЕСА_1 та на 7/23 частин земельної ділянки 0,0796 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Спадкоємців за законом першої черги після смерті його дружини немає. У березні 2023 року у встановлений законом строк він звернувся до державного нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті дружини ОСОБА_5 , але нотаріус йому повідомив, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжений. Також, йому було повідомлено, що з грудня 2022 року нотаріусам в.Нікополя закрили доступ до державних реєстрів і тому відкрити спадкову справу після смерті дружини вони не можуть. 20.07.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В., який на той час приймав у м.Покрові з питання переоформлення спадщини після смерті дружини та на його звернення нотаріус видав Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої він дізнався, що вже спадкова справа після смерті дружини ОСОБА_5 відкрита в Покровській міській державній нотаріальній конторі, а тому йому було рекомендовано звернутись до вказаної державної нотаріальній контори з приводу оформлення спадщини. Після одержаної від приватного нотаріуса інформації, він звернувся до державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Полянського Ю.М. та подав заяву про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_5 . Однак, у зв`язку з його зверненням до державного нотаріуса Полянського Ю.М., була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2023 року в рамках спадкової справи № 163/2023 у зв`язку з тим, що не має підстав для отримання спадщини. У Постанові було зазначено, що з даними Спадкового реєстру Міністерства юстиції України спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , строком у шість місяців, який почався з часу відкриття спадщини, заведена за заявою спадкоємця 2-ї черги спадкування, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Однак, інформацію щодо вказаного спадкоємця нотаріус не надав. Тому, у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, він вимушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу, його, ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 за адресою: будинок АДРЕСА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2009 року по день її смерті. Крім того, змінити черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та визначити його спадкоємцем першої черги. Визнати за ним право власності на 7/23 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м.; літньої кухні (літ.«Б, б, б'»); підвалу (літ.«Бпд»); гаражу (літ.«В»); гаражу (літ.«Г»); вбиральні (літ.«Д»); вбиральні (літ.«Е»); споруджень № 1-5.І, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . А також, визнати за ним право власності на 7/23 частин земельної ділянки, площею 0,0796 гектар, кадастровий номер 1211600000:03:005:0071, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

В судовому засіданні позивач викладені в позові обставини підтримав та додатково пояснив, що з цивільною дружиною вони прожили 14 років та спільно вкладали всі сили в житло та життя. За час спільного проживання вели спільне господарство, відвідували друзів та рідних, їздили на відпочинок. Коли почали спільно проживати, то все починали з «нуля», проводили будівельні роботи (ванну кімнату, каналізацію) та всі витрати проводили зі спільного бюджету. Шлюб з колишньою дружиною був розірваний в 2009 році. Крім цього, коли його цивільна дружина захворіла, то він їй допомагав, їздив до лікарні, купував ліки тощо. При цьому, уточнює, що вона не була в безпорадному стані. Коли дружина померла, то він здійснив поховання за спільні кошти.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини підтримала та додатково суду пояснила, що її довіритель з ОСОБА_5 спільно прожили 14 років та з 2009 року він зареєстрований був у будинку, який належав його покійній цивільній дружині. Вони спільно жили, піклувались один про одного, мали спільний бюджет та спільні витрати. За час спільного проживання побудували ванну кімнату в будинку. Тобто, вони мали відносини, які були притаманні подружжю. За останній роки життя, дружина позивача хворіла, а тому він нею піклувався, а родичі дружини ані її життям, ані, навіть, коли ОСОБА_5 захворіла, її не провідували. На даний час виник спір, який полягає в тому, що рідний брат померлої виявив бажання отримати спадкове майно і тому чинить перешкоди позивачу в доступі до будинку, вимагаючи, щоб той забрав свої особисті речі. Окрім цього, на адресу позивача поступають погрози, через що він не проживає в будинку, оскільки побоюється за своє життя.
Представник відповідача ОСОБА_3. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що заявлені вимоги та викладені в позовній заяві обставини не мають свого підтвердження. Той факт, що ОСОБА_1 проживав в спірному будинку, вони не заперечують. Проте, позивач там фактично жив як квартирант і не про які подружні відносини та стосунки тут не можна говорити. Померла з власної ініціативи вирішила надати позивачу кімнату в будинку, оскільки він не мав свого житла, і ОСОБА_5 зареєструвала його в будинку, щоб позивач мав можливість офіційно працевлаштуватись. Крім цього, доповнила, що всі твердження щодо придбання речей та ремонту в будинку позивачем не доведенні, докази надані не були. Представник відповідача доповнила, що її довіритель не прибув на поховання сестри з причини побоювання органів територіального центру комплектування. Однак, відносини між довірителем та померлою були дуже хороші. 

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У відповідності до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Правилами ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ст. 124, 129 Конституції України гарантовано, що задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За правилами ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, як це унормовано положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України.
Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя.
За правилами ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Положеннями ст.27 СК України унормовано, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис № 120, складений Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на 7/23 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м.; літньої кухні (літ.«Б, б, б'»); підвалу (літ.«Бпд»); гаражу (літ.«В»); гаражу (літ.«Г»); вбиральні (літ.«Д»); вбиральні (літ.«Е»); спорудження № 1-5.І, а також на 7/23 частин земельної ділянки, площею 0,0796 гектар, кадастровим номером 1211600000:03:005:0071, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-21). 
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами наявний спір щодо спадкового майна, зокрема, позивач, звернувшись до суду з даним позовом, вказує, про те, що в позасудовому порядку він позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, оскільки постановою державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори від 26 липня 2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено. Так, з поданих документів та, зокрема, зі спадкової справи вбачається, що, окрім позивача по справі, є інші особи, які виявили бажання та намір успадкувати майно. Проте, у позивача наявні суттєві перешкоди, які полягають в тому, що йому необхідно довезти той факт, що він з ОСОБА_5 проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
На підставі поданих клопотань сторонами по справі, які судом були задоволені, в судовому засіданні були допитані свідки. 
Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що померла йому доводиться невісткою і була дружиною його брата. У брата з нею були тісні відносини та кожен із них знав все про життя. Після смерті її чоловіка, у спадкодавиці був помічник по домогосподарству ОСОБА_9 , який у неї прожив 8 років до своєї смерті. Після його смерті у неї почав жити ОСОБА_10 - позивач по справі, як квартирант, який їй також допомагав по господарству. За час свого життя ОСОБА_5 мала певні заощадження, оскільки постійно торгувала горілкою. Однак, ні про які сімейні відносини з позивачем по справі й речі не може бути. Коли ОСОБА_5 потрапила до лікарні, за нею доглядала няня, а до потрапляння в лікарню вона сама себе доглядала, вона не була лежачою, а ОСОБА_10 їй допомагав, бо у нього було скрутно з фінансами і вона його просто пожаліла, пустивши жити до себе, як квартиранта. Коли ОСОБА_5 була в лікарні, вона її відвідувала і вона їй повідомила, що ОСОБА_10 знає про її заощадження та про місце їх зберігання. 
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що позивач живе з її сестрою десь приблизно пару років. Познайомилась з ним, коли він проживав спільно з ОСОБА_5 та весь час вони приходили за покупками в магазин, де свідок працювала, а з часом почали товаришувати. Свідок доповнила, що позивача та ОСОБА_5 сприймала, як чоловіка та дружину і їй не було відомо про те, чи перебувають вони в зареєстрованому шлюбі, чи ні. З часу їхнього спільного проживання вони офіційно не працювали, проте, підторговували. За останні роки спільного проживання ОСОБА_5 почала хворіти і в цей час позивач нею опікувався, оскільки дружина була в безпорадному стані. З причини частих хвороб цивільної дружини, позивач, навіть, не міг влаштуватись на офіційну роботу, бо постійно був біля дружини. Відомо, що померла має братів і знає, що в неї були хороші відносини з братом ОСОБА_12 . За час проживання позивача з цивільною дружиною вони мали спільний бюджет, проводили ремонті роботи. Після поховання дружини позивач поставив пам`ятник, а брат спадкодавці ОСОБА_12 ніякої участі не приймав.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що знає позивача років 12, дружили сім`ями. За час спільного проживання позивача з ОСОБА_5 вони ходили в гості один до одного. На початку знайомі були їхні дружини, а вже потім й вони познайомились. Коли вони приходили в гості, то ОСОБА_5 до позивача ставилась, як до чоловіка. Навіть, в присутності гостей вони цілувались. Однак, чи були вони одружені, йому не відомо, знає лише, що до спільного проживання з ОСОБА_5 позивач був розлучений. При цьому, зазначив, що на даний час позивач одружений на сестрі ОСОБА_11 . В травні 2023 року він був мобілізований до лав ЗСУ та в розмові з дружиною дізнався, що ОСОБА_5 захворіла і позивач нею опікувався. Після смерті ОСОБА_5 , позивач встановив дружині пам`ятник, чи хтось йому допомагав в цьому, не чув. 
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_5 з 2006 року та вони постійно спілкувались, ходили в гості одна до одної. При цьому, напевне стверджує, що ОСОБА_5 прийняла до себе позивача, як робітника і саме в той період, коли його покинула дружина. Позивач був непорядною людиною та ледацюгою, однак, час від часу працював та допомагав по господарству. В домовій книзі в покійної було прописано багато людей, не лише позивач. За час свого життя ОСОБА_5 повідомила їй, що має певні заощадження та намір ними розпорядитись. Приблизно рік назад до помешкання покійної прийшла якась жінка, яка потім повідомила, що є колишньою дружиною позивача та почала говорити про те, що він набрався кредитів і не віддає. Позивач, проживаючи з покійною, був там лише як «приживала» і на третій день після смерті ОСОБА_5 у нього з`явилась інша жінка, з якою через 9 місяців він одружився. На даний час між сторонами наявний спір щодо поділу спадкового майна, однак, зазначає, що відомості, які зазначенні в акті, не відповідають дійсності. Вона поставила свій підпис, не розібравшись, що вона посвідчує, пішовши на поводу в позивача. Після похорон вона почала говорити позивачу, щоб той поділився коштами померлої з її братом. Однак, позивач відповів, що у нього немає коштів, бо все витратив, в тому числі, й на установку пам`ятника. 
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він є сусідом померлої з 2006 року і постійно спілкувався з нею. Вона була з ним дуже відкритою, часто радилась і довіряла свої думки. Зазначив, що спільного бюджету в померлої з позивачем не було. Померла неодноразово запитувала у нього поради, куди вкласти кошти, які в неї були, бо переживала за їх збереження. До покійної постійно ходило багато людей, бо вона торгувала самогонкою. Коли вона захворіла і потрапила до лікарні, він, разом з дружиною її відвідували та купували на її прохання ліки. Крім цього, доповнив, що ОСОБА_5 мала свою окрему кімнату, а ті, хто жив у неї, як квартирант, жив окремо та допомагав їй по домогосподарству. Позивач був таким же квартирантом, як інші. Спадкодавиця прийняла його, бо боялась проживати сама, з огляду на те, який контингент до неї ходив по самогонку. Приблизно, у вересні вони з дружиною прийняли рішення, в зв`язку з постійними обстрілами, про виїзд зі свого помешкання та пошук більш безпечного місця для проживання. І саме в той період підійшов до нього позивач та попросив підписати акт, який він підписав не читаючи. Наголошує, що позивач в належному померлій будинку проживав, як квартирант, а не як чоловік покійної. При цьому, коли вже акт ним був підписаний, він дізнався про його зміст і для чого позивач цей акт склав, був дуже обурений, оскільки йому було відомо, що позивач не був чоловіком покійної, кожен жив своїм життям, у кожного з них був свій бюджет. Тобто, він прийшов до суду, щоб спростувати твердження позивача, викладені ним в позовній заяві. 

Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113, 114 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).
Так, в судовому засіданні були допитані свідки, показання яких містять суперечливі дані, тому, у відповідності до вимог чинного законодавства, не можуть вважатись беззаперечними доказами та потребують ретельної перевірки іншими матеріалами справи.

У Постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 наведено доволі широкий перелік доказів, які можуть додаватись до заяви на підтвердження вимог про встановлення факту родинних відносин. Як зазначив ВС України, доказами можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також, мають враховуватись показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, окрім пояснень свідків та суперечливих фото світлин, позивачем не надано до суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту спільного проживання позивача та спадкодавиці. Позивач не надав до суду ані листівок, ані листування в месенджерах, ані подарунків, які б він дарував спадкодавиці на підтвердження своїх почуттів, тощо. 

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не довів факту спільного проживання з ОСОБА_5 , а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. 

Щодо позовної вимоги про визнання права власності суд зазначає наступне. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Аналогічний висновок викладений у Постанові ВС України від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, а тому спадкування повинне відбуватись за законом. 
Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, й зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до ст.1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Згідно приписів ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Оскільки позивачем не було доведено факт спільного проживання з ОСОБА_5 , він не відноситься до жодної з черг спадкування, а тому права спадкування після смерті ОСОБА_5 не набув, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, що відповідає нормам ст.141 ЦПК України. 

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити в повному обсязі.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал