ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 р.	Справа № 440/14355/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/14355/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Полтавській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – ГУ НП в Полтавській області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу ГУНП в Полтавській області від 15.11.2024 №2598 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарного стягнення" у частині накладення на поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (012004) дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 20.11.2024 № 579 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів Національної поліції України на підставі наказу ГУНП в Полтавській області від 15.11.2024, №2598 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності»;
- поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області;
- зобов`язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь старшого сержанта поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день поновлення на роботі;
- стягнути з бюджетних асигнувань ГУНП в Полтавській на користь ОСОБА_1 судові витрати;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 по справі № 440/14355/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно погодився з висновками службового розслідування про вчинення ним дисциплінарного проступку, не перевіривши належним чином, чи підтверджуються ці висновки належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Вказує, що в межах службового розслідування поліцейські, які надавали пояснення, заперечили факт бійки 25.10.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з тим дисциплінарна комісія, визнаючи цей факт доведеним, послалась переважно на відеозаписи з камер спостереження та пояснення осіб, отримані під час розслідування. При цьому, як стверджує апелянт, самі відеозаписи не дають можливості належно ідентифікувати учасників події, а також не фіксують безпосередньо ні факту бійки, ні штовханини у тому вигляді, як це зазначено у висновку службового розслідування. Крім того, матеріали службового розслідування, за твердженням позивача, не містять доказів заподіяння тілесних ушкоджень.
Крім того апелянт зауважує, що публікації в окремих телеграм-каналах, на які посилається відповідач у висновку службового розслідування, не є повідомленнями засобів масової інформації у розумінні Закону України «Про медіа», а тому не можуть визнаватися належним доказом у справі. Так само скарга громадянки, подана на гарячу лінію Національної поліції, на переконання апелянта, не може сама по собі підтверджувати обставини події, оскільки за умов темної пори доби та віддаленості спостереження можливість достовірного упізнання осіб є сумнівною. 
Також апелянт стверджує, що суд не перевірив дотримання відповідачем вимог статті 2 КАС України та не з`ясував, чи є застосоване дисциплінарне стягнення обґрунтованим і пропорційним. Зокрема, суд не врахував відсутність належних доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, не надав оцінки обставинам проходження ним служби та фактично обмежився формальним посиланням на те, що відповідач врахував характер проступку та особу порушника, без перевірки обґрунтованості застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення — звільнення зі служби. Зокрема, не було належно оцінено відсутність у позивача діючих дисциплінарних стягнень, його тривалий стаж служби в поліції з 2015 року, позитивну службову характеристику, наявність заохочень, статус учасника бойових дій та відомчі нагороди.
На думку апелянта, відповідач не обґрунтував, чому саме звільнення зі служби, як найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, є співмірним характеру інкримінованого проступку, та не навів причин неможливості застосування більш м`яких дисциплінарних заходів. У зв`язку з цим апелянт вважає, що відповідачем не дотримано вимог Дисциплінарного статуту щодо індивідуалізації дисциплінарної відповідальності, а суд першої інстанції не перевірив пропорційність застосованого стягнення та правомірність реалізації відповідачем дискреційних повноважень. 
Наголошує, що дисциплінарна комісія та суд першої інстанції не врахували, що під час описаних подій позивач не перебував на службі, тоді як йому інкримінується порушення службової дисципліни.
Апелянт зазначає, що наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо вибору виду дисциплінарного стягнення не виключає обов`язку обґрунтувати пропорційність застосованого заходу. На його думку, висновок службового розслідування та спірні накази не містять належного обґрунтування необхідності застосування саме найсуворішого виду дисциплінарного стягнення — звільнення зі служби.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції допустив суперечливість у мотивувальній частині рішення, оскільки, з одного боку, зазначив про неможливість втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, а з іншого — фактично самостійно дійшов висновку про несумісність дій позивача з проходженням служби. На переконання апелянта, за відсутності належних доказів вчинення дисциплінарного проступку такі висновки є передчасними та не підтверджують правомірність застосування до позивача звільнення зі служби.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як законне та обґрунтоване. 
Наполягаючи на правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідач вказує, що висновки службового розслідування ґрунтуються на сукупності доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме поясненнях очевидців, матеріалах службового розслідування, результатах опитування із застосуванням поліграфа, а також відеозаписами з камер спостереження поблизу кафе «Неаполь» та будинку культури, які фіксують конфліктну поведінку позивача, його участь у шарпанині та бійці, спроби зблизитися з іншими учасниками конфлікту, утримання його іншими поліцейськими, а також подальший розвиток сутички.
Відповідач наголошує, що саме відеозаписами та поясненнями свідків спростовуються твердження позивача про відсутність конфлікту чи бійки, а також підтверджується, що позивач надавав пояснення, які не відповідають встановленим під час службового розслідування обставинам. У зв`язку з цим дисциплінарна комісія дійшла висновку, що позивач перешкоджав проведенню службового розслідування, надаючи неправдиві пояснення.
Наголошує, що дії позивача набули суспільного розголосу та резонансу, оскільки відповідні відеоматеріали і повідомлення були поширені в мережі Інтернет. На думку ГУНП, сам факт публічного розповсюдження відео конфлікту за участю поліцейських, негативна суспільна реакція та відкриття кримінального провадження за фактом хуліганства свідчать про підрив авторитету Національної поліції та несумісність такої поведінки з подальшим проходженням служби.
Крім того, зазначає, що позивач, як поліцейський, навіть поза службою був зобов`язаний дотримуватися вимог Присяги, Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських. Вказує, що позивач не вжив заходів до припинення правопорушення, не повідомив про подію на лінію «102» і рапортом керівництву, перебував у громадському місці під час комендантської години без службової необхідності, допустив негідну поведінку та застосування насильства, чим порушив службову дисципліну і вимоги професійної етики.
Зважаючи на викладене, відповідач стверджує, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення прийняті на підставі належно встановлених обставин, у межах повноважень і в спосіб, визначений законом, а вчинений позивачем проступок є таким, що підриває довіру до поліції та несумісний з подальшим проходженням служби.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач 07.11.2015 прийнятий на службу в поліцію, відповідно до наказу ГУ НП в Полтавській області від 07.11.2015 № 7 о/с.
28.10.2024 на "гарячу лінію" Національної поліції України від гр. ОСОБА_3 надійшла скарга на дії працівників ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, що мали місце 25.10.2024 у с-щі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області.
29.10.2024 начальником ГУНП в Полтавській області виданий наказ №1049 "Про призначення та проведення службового розслідування", яким вирішено призначити службове розслідування у формі письмового провадження; проведення службового розслідування доручено дисциплінарній комісії у складі співробітників ГУНП в Полтавській області.
На підставі рапорту голови дисциплінарної комісії від 12.11.2024 наказом ГУНП в Полтавській області від 12.11.2024 №1106 "Про продовження строку проведення службового розслідування", продовжено строк проведення службового розслідування до 26.11.2024.
У ході проведення службового розслідування отримані письмові пояснення гр. ОСОБА_3 , поліцейських ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Сахна Олександра Миколайовича, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , позивача – ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Також у ході службового розслідування отримані письмові пояснення ОСОБА_15 , яка працює офіціантом ТОВ «Санаторій Псьол», кафе «Імперія», та головного бухгалтера ТОВ «Санаторій Псьол» ОСОБА_16 .
Крім того, у ході службового розслідування отримані та досліджені дисциплінарною комісією відеозаписи з камер спостереження з приміщення кафе-бару "Імперія", поблизу кафе-бару "Неаполь" та напроти будинку культури Великобагачанської ТГ, а також публікації у Телеграм-каналах.
15.11.2024 начальником ГУНП в Полтавській області затверджений висновок службового розслідування за відомостями, що викладені в скарзі громадянки ОСОБА_3 щодо можливих порушень службової дисципліни окремими поліцейськими Миргородського РВП ГУНП.
Так, за висновком службового розслідування, за порушення службової дисципліни, а саме - недотримання вимог пп. 1, 3, 6, 11 ч. 3 ст. 1, пп. 7 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, п.1 ч.1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, п. 6, 7 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абз. 1 п. 3, п. 4 р. IV, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", п.4 Рішення Ради оборони Полтавської області, до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
15.11.2024 начальником ГУНП в Полтавській області виданий наказ № 2598 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності", пунктом 3 якого наказано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
20.11.2024 начальником ГУНП в Полтавській області виданий наказ №579о/с, яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Не погодившись з накладенням дисциплінарного стягнення та рішенням відповідача про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки матеріалами службового розслідування, зокрема відеозаписами з камер спостереження, поясненнями учасників подій та іншими зібраними доказами підтверджується участь позивача у конфлікті та його поведінка, яка, на думку суду, свідчить про порушення службової дисципліни, вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статей 1, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а також Правил етичної поведінки поліцейських.
Крім того, суд зазначив, що визначення виду дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень керівника органу поліції, а тому застосування до позивача найсуворішого виду стягнення (звільнення зі служби) здійснено відповідачем у межах наданих повноважень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
За змістом ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частинами 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09 листопада 2016 року (далі - Правила №1179) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється, зокрема, на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Згідно з ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Частинами 2, 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Відповідно до пунктів 1, 6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок №893).
Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Вимоги до змісту висновку службового розслідування визначені пунктом 4 розділу VI Порядку №893, що узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.
У постанові від 12.06.2023 у справі №380/1256/21 Верховний Суд зазначив, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Адміністративний суд в силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.
Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.
Наведений висновок має загальний характер для спорів, предмет яких зумовлений притягненням поліцейського до дисциплінарної відповідальності, та є усталеним у судовій практиці Верховного Суду, про що зазначено у постанові від 23.01.2025 у справі №260/779/23.
З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за порушення службової дисципліни, яке виразилось у не вжитті жодних дій із запобігання вчиненню правопорушення, а саме бійки поблизу будинку культури в селищі Велика Багачка 25.10.2024, у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, не стримуванні поліцейських у вчиненні правопорушення, неналежному контролі за дотриманням підлеглими службової дисципліни, не повідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» про здійснення бійки поблизу будинку культури в селищі Велика Багачка 25.10.2024, не повідомлення рапортом керівнику про подію, яка свідчила про кримінальне правопорушення, недотримання норм професійної етики в неробочий час, застосуванні насильства до працівників поліції, перебуванні на вулицях с-ща Велика Багачка у комендантську годину без службової необхідності.
Так, службовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2024 на "гарячу лінію" Національної поліції України від ОСОБА_3 надійшла скарга на дії працівників поліції, в тому числі ОСОБА_2 , в якій заявниця повідомила, що 25.10.2024 у м. Велика Багачка, вул Каштанова біля кафе «Неаполь» поліцейські наносили тілесні ушкодження чоловіку ОСОБА_17 – керівнику СРПП того ж ВП, саме пан Сахно бив Балаклійця, а інші поліцейські тримали потерпілого.
З метою перевірки обставин, зазначених у скарзі, на запити відповідача надано відеозаписи з камер відеоспостереження (внутрішніх та зовнішніх) кафе-бару «Імперія», кафе-бару «Неаполь», магазину «Монарх», селищній раді Великобагачанської територіальної громади .
Дисциплінарною комісією досліджено відеозаписи, які також надані суду, якими підтверджується факт конфлікту в тому числі між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який перейшов у бійку та участь у бійці ОСОБА_2 .
Висновок службового розслідування містить по хвилинну хронологію подій, що відбулись 25.10.2024 із описом осіб, які зафіксовані на відеозаписах.
Зокрема, о 23:42:23 ОСОБА_1 відскакує від ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_18 , які його обступили. ОСОБА_2 зближається з ним та намагається схопити за одяг, але ОСОБА_1 не дається та відходить назад. До останнього наближається ОСОБА_11 , але ОСОБА_1 також відштовхує того. Після цього ОСОБА_4 хапає його за тулуб та утримує ОСОБА_11 в свою чергу підходить до ОСОБА_2 та тримаючи за плечі не дає змоги наблизитись до ОСОБА_1 . Незважаючи на це, ОСОБА_1 виривається, підходить до ОСОБА_19 , яка сидить на лавці та навалюється на неї зверху. Остання намагається відштовхнути його, а ззаду його відтягує ОСОБА_4 тримаючи за тулуб. Нарешті ОСОБА_4 вдається відтягнути ОСОБА_1 , в результаті чого вони падають не землю, при цьому ОСОБА_1 падає обличчям вперед, а зверху на нього падає ОСОБА_4 , який продовжує його утримувати. Вказані поліцейські опиняються на землі о 23:43:20, а о 23:43:32 ОСОБА_11 схопивши за одяг відтягує ОСОБА_4 від ОСОБА_1 , який лишається лежати на землі.
О 23:44:15 ОСОБА_1 підіймається, та відразу намагається зблизитись з ОСОБА_5 , яка сидить на лавці. Його хапає ОСОБА_11 та ОСОБА_2 та утримують на місці. Також до них підходить ОСОБА_4 та утримує ОСОБА_1 з іншої сторони. Втрьох вони кружляють на місці з елементами шарпанини. Інші поліцейські та цивільні особи спостерігають за даними діями. ОСОБА_1 намагається вирватись. В цей час о 23:45:23 на місце підходить цивільний чоловік одягнутий в куртку з номером « 23» та за ним ще один в білій кепці на голові. Пізніше підходять ще двоє цивільних.
О 23:46:35 ОСОБА_1 , з метою звільнитись, робить крок вперед, внаслідок чого завалюється в бік ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 відтягують ОСОБА_1 до себе, і в цей час о 23:46:37 ОСОБА_2 наносить два удари коліном по тілу останнього. Чоловіки падають на землю, при цьому ОСОБА_11 втримується на ногах, та відтягує ОСОБА_20 , який, будучи зверху ОСОБА_1 , хапає того руками за обличчя. На землі залишаються лежати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому останній, будучи за спиною ОСОБА_1 , охопивши його шию зігнутою в лікті рукою, а ногами - тіло проводив утримання з 23:46:49 по 23:47:55, поки їх не розняли цивільні чоловіки та ОСОБА_12 . Весь цей час ОСОБА_11 , ОСОБА_21 та ОСОБА_10 утримували ОСОБА_20 , який намагався підійти до ОСОБА_1 , а ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та інші цивільні особи спостерігали за подіями.
Також, відеозаписами зафіксовано перебування поліцейських на вулиці після 00:00, тобто в період комендантської години.
Крім того, дисциплінарною комісією проведено моніторинг інтернет-ресурсів, за наслідками якого встановлено наявність публікацій у телеграм-каналах, що містять посилання на відеозапис події, що трапилась 25.10.2024 та дописів негативного характеру, які дискредитують службу в органах Національної поліції .
У ході проведення службового розслідування надано пояснення щодо вказаних подій, зокрема, майором поліції ОСОБА_2 , який повідомив, що між ним та ОСОБА_22 відбулося спілкування, можливо це було емоційно, але опитаний цього не пам`ятає. Також на відео видно, що опитаний упав, але це сталося внаслідок того що він спіткнувся. ОСОБА_2 у своєму поясненні зазначив, що жодного конфлікту між ним та ОСОБА_22 не було. Чому саме опитаного відтягували від ОСОБА_1 він не пам`ятає.
Також, у ході проведення службового розслідування надано пояснення щодо вказаних подій, зокрема, ОСОБА_1 , який повідомив, що на місці перебування йому тілесні ушкодження ніхто не наносив та неправомірних дій відносно нього не вчиняв. У свою чергу опитаний пояснив, що він нікого не чіпав та неправомірних дій не вчиняв. Працівники СРПП ОСОБА_23 та ОСОБА_24 під час патрулювання зупинилися біля них. Від опитаного та інших працівників, цивільних осіб повідомлень на лінію « 102» не надходило з приводу «конфлікту», «бійки», «неправомірних дій» за вищевказаною адресою їх перебування. Працівники СРПП приїхавши на місце події ні до кого фізичну силу не застосовували, неправомірних дій не вчиняли. В подальшому, як повідомив ОСОБА_1 , його працівники СРПП підвезли до перехрестя вул. Каштанової та вул. Європейська (близько 100 метрів), після чого опитаний пішов ночувати до свого кума та більше нікуди не ходив. Близько 23.40 опитаний перебував у свого кума та після чого ліг спати.
Колегія суддів зазначає, що пояснення позивача та ОСОБА_2 не узгоджуються з поясненнями інших учасників та свідків події, наведених у висновку службового розслідування.
Так, опитаний ОСОБА_11 у своїх поясненнях, зокрема, зазначив: "... близько 23.30 між ОСОБА_20 та ОСОБА_22 виник словесний конфлікт. Після чого опитаний стояв із ОСОБА_2 спиною до інших осіб. Після чого ОСОБА_2 пішов до всіх інших людей, а опитаний приєднався пізніше. Підійшовши ОСОБА_11 помітив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вже перебували на землі, однак причини цього опитаний пояснити може. Він пішов до них, щоб допомогти їм піднятися, після чого в них знову виник словесний конфлікт. У свою чергу, щоб врегулювати конфлікт між ними опитаний тримав ОСОБА_20 та відвів його в бік".
Матеріалами службового розслідуванням зафіксовані пояснення ОСОБА_10 , яка повідомила, що "... знаходилася на лавці та почула, що хтось із колег почав розмовляти на підвищених тонах, а саме схожим на конфлікт. Коли опитана підійшла до всіх то побачила, що внаслідок штовханини хтось із колег впав на асфальт чи навмисно чи ненавмисно цього вказати опитана не може. Підійшовши ближче опитана побачила, що на асфальті знаходився ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після чого хтось з колег намагався допомогти їм піднятися та сісти на лавку. В подальшому продовжувався словесний конфлікт, тілесних ушкоджень опитана не бачила ні в кого, що саме стало причиною конфлікту їй невідомо. Опитана пояснила, що причиною вищевказаного конфлікту могли послугувати неприязні відносини між один одним, та те, що учасники конфлікту перебували в стані алкогольного сп`яніння. Після 00:00 год. до них під`їхав наряд ГРПП у складі ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які знаходилися біля службового автомобіля та хтось з колег, не пам`ятає хто відвів ОСОБА_1 до автомобіля".
ОСОБА_5 під час службового розслідування повідомила, що приблизно о 23:40 до опитаної підходив ОСОБА_1 , який хотів щось сказати, але нічого не сказав так як його від неї відвели, оскільки він був емоційно збуджений. Після цього між хлопцями поліцейськими відбулась якась сутичка. Через поведінку ОСОБА_1 , опитана підходила до нього щоб відштовхнути, але не дістала його. Після цього ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_1 , потягнув та вони впали на землю. Весь цей час вона сиділа на лавці та до них не підходила. Коли між хлопцями відбулась сутичка, вона підійшла до них, то на землі лежав ОСОБА_1 , і його тримав за шию ОСОБА_4 . Коли вони встали вона підійшла до ОСОБА_1 та намагалась дати ляпас щоб той заспокоївся. Через якийсь час приїхав наряд СРПП, і ОСОБА_1 в цей час сидів на лавці. Чи забрав його наряд СРПП опитаній не відомо.
Крім того, наведені позивачем пояснення не узгоджуються і з відеозаписами з камер спостереження, зокрема розташованих поблизу будинку культури Великобагачанської ТГ, які були безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції. За результатами чого підтверджено обставини, відображені у висновку службового розслідування, зокрема щодо наявності конфлікту, активної поведінки позивача під час сутички, його фізичного протистояння з іншими учасниками події, а також перебування поліцейських поза службою у громадському місці в період дії комендантської години.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявними доказами підтверджується вчинення позивачем, як працівником поліції, дій, що виразились у невжитті жодних дій із запобігання вчиненню правопорушення, а саме бійки поблизу будинку культури в селищі Велика Багачка 25.10.2024, у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, не стримуванні поліцейських у вчиненні правопорушення, неналежному контролі за дотриманням підлеглими службової дисципліни, не повідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» про здійснення бійки поблизу будинку культури в селищі Велика Багачка 25.10.2024, не повідомленні рапортом керівнику про подію, яка свідчила про кримінальне правопорушення, недотриманні норм професійної етики в неробочий час, застосуванні насильства до працівників поліції, перебуванні на вулицях с-ща Велика Багачка у комендантську годину без службової необхідності.
Доводи апелянта щодо того, що відеозаписи з камер спостереження не дають можливості належно ідентифікувати учасників події та не фіксують факту бійки чи штовханини у тому вигляді, як це зазначено у висновку службового розслідування, а також про відсутність доказів заподіяння тілесних ушкоджень, є необґрунтованими, оскільки висновок службового розслідування ґрунтується на сукупності доказів, зокрема поясненнях учасників події та свідків, матеріалах службового розслідування та відеозаписах з камер спостереження, які у взаємному зв`язку підтверджують наявність конфліктної ситуації, що переросла у фізичне протистояння, та поведінку позивача під час події, а відтак відсутність доказів заподіяння тілесних ушкоджень сама по собі не спростовує встановленого дисциплінарного проступку.
Варто також зазначити, що зазначені події набули розголосу в мережі Інтернет та викликали суспільний резонанс, унаслідок чого було підірвано авторитет Національної поліції України в очах осіб, яким стало відомо, що учасниками цієї події, зокрема, були працівники поліції, у тому числі ОСОБА_1 , що не узгоджується з вимогами Присяги поліцейського щодо обов`язку поважати честь держави та з гідністю нести високе звання поліцейського.
Водночас, позивач як працівник органу правопорядку, мав утриматися від дій, які підривають авторитет органів Національної поліції України.
Колегія суддів зазначає, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог, є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Зі змісту присяги поліцейського, яку склав позивач, при вступі на службу в поліції, вбачається що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й в повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Вказані висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 31.05.2023 у справі № 600/1542/22-а.
Зі змісту присяги вбачається, що її зміст поєднує в собі правові та моральні соціальні норми, які дотримані позивачем не були.
Чинне законодавство покладає на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.
Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява № 63235/00).
Вчинення навіть одного проступку, який дискредитує звання поліцейського, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У даному випадку, позивач як працівник поліції знехтував положеннями Присяги працівника поліції, вчинивши дії, які підривають авторитет Національної поліції України, не виконав покладених на нього зобов`язань за будь-яких обставин і стосовно будь-якої людини в робочий і неробочий час дотримуватися норм професійної етики.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками відповідача щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні службової дисципліни.
Доводи апелянта про те, що публікації у телеграм-каналах не є повідомленнями засобів масової інформації у розумінні Закону України «Про медіа», а тому не можуть визнаватися належними доказами у справі, а також про те, що скарга громадянки, подана на гарячу лінію Національної поліції, не може підтверджувати обставини події, колегія суддів вважає необґрунтованими. Вказані матеріали не були єдиною підставою для встановлення обставин дисциплінарного проступку, а слугували лише підставою для призначення службового розслідування та додатковим джерелом інформації, яке оцінювалось у сукупності з іншими доказами, зокрема відеозаписами з камер спостереження та поясненнями учасників і свідків події. Отже, самі по собі сумніви апелянта щодо можливості ідентифікації осіб заявницею за умов темної пори доби не спростовують встановлених у ході службового розслідування обставин, підтверджених іншими належними та допустимими доказами.
Щодо обраного відповідачем дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає, що з висновку службового розслідування вбачається, що відповідачем під час визначення виду стягнень враховано характер проступку, особу порушника, ступінь вини, попередню поведінку поліцейського (наявність дисциплінарних стягнень за період проходження служби (чотири) та відсутність діючих стягнень, а також враховано, як пом`якшуючу обставину наявність у нього заохочень (Відзнаки Президента – «За участь в Антитерористичній операції», оголошеної Указом Президента України від 17.02.2016 № 53, відзнаки НПУ – медаль «10 років сумлінної служби», оголошеної наказом Національної поліції України від 04.07.2023 №1039ос)), ставлення до служби.
В апеляційній скарзі, зокрема, ОСОБА_1 наполягає, що відповідач без належної оцінки всіх обставин справи, доказів та особи позивача безпідставно застосував до нього найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, тоді як, на думку позивача, відсутні доведені підстави для такого заходу дисциплінарного впливу.
З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20, від 22.01.2026 у справі № 400/15674/23).
Колегія суддів, не заперечуючи наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо вибору виду дисциплінарного стягнення, зазначає, що закріплена за суб`єктом владних повноважень можливість з-поміж декількох варіантів правомірної поведінки (рішень) обирати один (одне) на власний розсуд не надає права робити це свавільно і не означає, що судовий контроль за такими діями та рішеннями неможливий взагалі.
Колегія суддів зауважує, що хоч суд й обмежений в правовій оцінці та перевірці на предмет обґрунтованості актів та дій органів публічної влади під час виконання ними дискреційних повноважень, водночас повинен проконтролювати, чи не є викладені в них висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими.
Не менш важливим аспектом оцінки обґрунтованості звільнення позивача зі служби в поліції є з`ясування співмірності цього виду дисциплінарного стягнення тим порушенням, які стали для цього підставою, що, безумовно, також підлягає судовому контролю і не становить втручання у дискрецію відповідача.
Вимога пропорційності передбачає, що зменшення обсягу або кваліфікуючих ознак порушень, які ставляться у провину особі, має призводити до зменшення суворості стягнення, за винятком випадку, коли буде доведено, що порушення є істотним(и) настільки, щоб бути самостійною і достатньою підставою для застосування стягнення певного виду (у цьому випадку - звільнення зі служби).
У цій справі, дійшовши висновку про наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, суд першої інстанції врахував сукупність обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Зокрема, встановлено, що позивач, будучи поліцейським, перебуваючи поза службою у громадському місці в період дії комендантської години, не вжив жодних заходів для запобігання та припинення правопорушення, а навпаки брав участь у конфліктній ситуації, що переросла у фізичне протистояння, не повідомив про подію на лінію «102» та не поінформував керівництво рапортом про подію, яка свідчила про можливе кримінальне правопорушення.
Крім того, судом ураховано, що така поведінка позивача, зафіксована відеозаписами з камер спостереження та підтверджена поясненнями свідків, супроводжувалася недотриманням норм професійної етики поліцейського та набрала суспільного розголосу, що призвело до підриву авторитету Національної поліції України.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, з урахуванням характеру допущених порушень службової дисципліни, поведінки позивача під час події, а також вимог до професійної етики та поведінки поліцейського, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є співмірним, обґрунтованим та таким, що відповідає тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів вчинення дисциплінарного проступку, не надав оцінки обставинам проходження ним служби та формально погодився з висновками відповідача щодо застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, колегія суддів вважає необґрунтованими. Як зазначалось вище, під час визначення виду дисциплінарного стягнення відповідачем було враховано характер вчиненого проступку, ступінь вини позивача, його попередню поведінку, відсутність діючих дисциплінарних стягнень, тривалість проходження служби в поліції, а також наявність заохочень і нагород, у тому числі відзнаки Президента України «За участь в Антитерористичній операції» та відзнаки Національної поліції України — медалі «10 років сумлінної служби», які прямо зазначені у висновку службового розслідування як обставини, що пом`якшують дисциплінарну відповідальність. Отже, твердження апелянта про те, що ці обставини не були враховані відповідачем або не отримали належної оцінки, спростовуються матеріалами службового розслідування та не знаходять свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Доводи апелянта про суперечливість мотивувальної частини рішення суду першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки, зазначивши про дискреційний характер повноважень відповідача щодо обрання виду дисциплінарного стягнення, суд водночас здійснив передбачений статтею 2 КАС України судовий контроль за таким рішенням, перевіривши наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, обґрунтованість встановлених обставин та співмірність застосованого стягнення, що не свідчить про втручання у дискрецію суб`єкта владних повноважень, а є реалізацією функції судового контролю. 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що наказ ГУНП в Полтавській області від 15.11.2024 №2598 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності» у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ ГУНП в Полтавській області від 20.11.2024 №579 о/с про його звільнення зі служби в поліції прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому є правомірними та підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.
З огляду на відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів, колегія суддів доходить висновку, що похідні позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на службі в поліції та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керуєтьсяст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На виконання вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року по справі № 440/14355/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 14.04.2026 року