ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/495/26
381/6811/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куценко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
установив:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з цим позовом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П.
У поданому до суду позові в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до судового наказу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.08.2022 року, з нього щомісяця стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Також вказує, що 23.01.2024 року він уклав шлюб із ОСОБА_4 . У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_5 .
Після народження дитини матеріальний стан позивача змінився, оскільки матеріальні витрати зросли. На його утриманні перебуває дві малолітні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружина ОСОБА_4 , яка знаходиться у декретній відпустці. 
Позивач зазначає, що проходить військову службу та постійно змінює місце перебування, а донька ОСОБА_7 проживає з матір`ю, ОСОБА_4 . Донька та дружина потребують матеріальної допомоги без будь-яких затримок, тому він із ОСОБА_4 уклав договір про сплату аліментів на утримання дитини та подружжя. 
Позивач повідомляє, що станом на сьогодні він не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . 
Також звертає увагу суду на те, що у зв`язку із проходженням військової служби він має потребу у придбанні амуніції та спецспорядження для ефективного виконання своїх службових обов`язків по збереженню територіальної цілісності та суверенітету України у збройній відсічі російських загарбників. 
Крім цього, у нього суттєво порушився стан здоров`я у зв`язку із проходженням військової служби, він потребує постійного медикаментозного лікування, у зв`язку з чим також повинен купувати ліки. 
Він і його дружина є внутрішньо переміщеними особами, що також вимагає додаткових матеріальних ресурсів для забезпечення мінімально необхідних речей для організації життя у чужому місті з малолітньою дитиною.
З огляду на це, просить зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_6 , з на 1/6 частину усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області від 07 січня 2026 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив справу до підготовчого судового засідання на 02.02.2026.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
02.02.2026 розгляд справи відкладено на 23.02.2026.
У судовому засіданні 23.02.2026 відповідач подала до суду доказ щодо розміру отримуваного нею заробітку. 
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 23 лютого 2026 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду по суті на 23.03.2026.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав.
Представник позивача – адвокат Кадуліна І.С. у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просила його задовольнити. Пояснила, що на теперішній час у позивача змінився матеріальний стан, оскільки у 2025 році у нього народилася донька ОСОБА_7 і на її утримання на підставі укладеного із дружиною договору він сплачує аліменти, також сплачує аліменти на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Крім цього, у позивача змінився стан здоров`я, він потребує лікування.
Додала, що у сукупності сплачувані позивачем аліменти на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_6 , а також його дружини та доньки ОСОБА_7 становлять 58% його заробітку і у позивача не залишається грошей на себе. Вважає, що це заважатиме йому виконувати аліментні зобов`язання. 
Зазначила, що позивач як військовослужбовець має потребу у купівлі амуніції та спорядження за власний кошт. Доказів таких витрат позивач не має і не може подати до суду.
На запитання суду зазначила, що на теперішній час у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Щодо доказів наявності у позивача потреби у лікуванні зазначила, що таким доказом, на її думку, є висновок ВЛК, у якому зазначені діагнози позивача. Докази призначення лікування лікарем відсутні.
Також звернула увагу суду на те, що відповідачка порушила порядок подання доказу (довідки про її доходи), оскільки не надала до суду докази її надсилання стороні позивача. У зв`язку із цим вважає, що суд безпідставно долучив цей доказ до матеріалів справи.
Відповідач в судовому засіданні не визнала вимоги позову та зазначила, що розуміє та визнає наявність у позивача потреб у додаткових витратах, проте хоче, щоб її донька ОСОБА_6 також мала достатній для її утримання та розвитку рівень забезпечення. Вказала, що вона має невисокий рівень заробітку та не має змоги самостійно забезпечувати потреби дитини, а тому потребує сплати аліментів від відповідача. Вона проживає сама і не має ні від кого допомоги, також не має іншого доходу, крім своєї заробітної плати.
Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 48).
Фастівський міськрайонний суд Київської області судовим наказом від 25 серпня 2022 року у справі № 381/2366/22 стягнув із ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 31-33).
Згідно з відомостями розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, наданого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), станом на 06.10.2025 відсутня заборгованість по аліментах (а.с. 24-25).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно, ОСОБА_1 23.01.2024 уклав шлюб з ОСОБА_8 , зареєстрований Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м . Київ). Її прізвище після одруження зазначене як « ОСОБА_9 » (а.с. 50).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилась донька ОСОБА_5 (а.с. 49).
Відповідно до відомостей витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України № 249 від 03.09.2025, ОСОБА_4 санітарний інструктор медичного пункту батальйону матеріального забезпечення вибула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку до м. Одеса, строком з 04 вересня 2025 року по 26 червня 2028 року (а.с. 51).
13.10.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір про сплату аліментів на утримання дитини та подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2013, згідно із яким позивач зобов`язався сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.10.2025 року. Відповідно до п. 22 договору, позивач також зобов`язався сплачувати аліменти на утримання дружини ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини усціх видів заробітку щомісячно дог досмягнення дитиною трьох років, а у випадку, передбаченому ст. 84 СК України, до досягнення дитиною шести років, починаючи з 13.10.2025. (а.с. 11-13).
Відповідно до копії розписки від 14.03.2026, поданої представником позивача до суду 19.03.2026, ОСОБА_1 добровільно сплатив, а ОСОБА_4 отримала аліменти на своє утримання та утримання доньки ОСОБА_7 за листопад 2025 – лютий 2026. Гроші передані готівкою.
Відповідно до відомостей довідки № 83698-11 від 06.10.2025, виданої начальником відділу Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Юлією Скрід, станом на 01.09.2025 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Згідно з відомостями довідки гарнізонної військово-лікарської комісії № 2 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Міністерства оборони України № 20 від 07.01.2025, солдат ОСОБА_1 , 1996 року народження, призваний у Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_6 з серпня 2023 року, в/ч НОМЕР_5 . Проведено медичний огляд ВЛК 07.01.2025. Встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання з проходженням військової служби. На підставі статей 61-б, 64-в, 52-в Графи ІІ розкладу хвороб ТДВ придатний до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с. 52).
Нормативно-правове обґрунтування.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин другої, третьої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно із статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Спір у цій справі ґрунтується на вимозі позивача про зміну розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач просить зменшити розмір стягуваних із нього аліментів з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідач заперечила проти вимог позову та зазначила про те, що бажає, щоб її дитина мала достатній рівень матеріального забезпечення, який вона самостійно не має змоги забезпечити, оскільки має невисокий рівень заробітку. На підтвердження цього надала довідку про розмір заробітної плати. Зазначила про потребу у аліментах, які стягуються із позивача, у раніше визначеному розмірі.
Вирішуючи спір між сторонами, суд бере до уваги наступне.
У цій справі суд встановив, що позивач є батьком неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, позивач має конституційний обов`язок утримувати свою неповнолітню доньку до досягнення нею повноліття.
Цей його обов`язок також підтверджений судовим наказом.
Аналіз статей 181, 192 СК України свідчить, що , розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Тобто зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав для цього.
У поданому до суду позові позивач зазначає про погіршення свого матеріального стану, у зв`язку із народженням ще однієї дитини у 2025 році та необхідністю наразі утримувати двох дітей, дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.
У зв`язку із цим та з метою забезпечення належного рівня утримання своєї дружини та новонародженої доньки ОСОБА_7 він 13.10.2025 уклав із дружиною нотаріально посвідчений договір про утримання дитини та подружжя, згідно із яким зобов`язався сплачувати по 1/6 частині свого доходу (заробітку) кожній.
Також позивач вказує про наявність у нього додаткових витрат на купівлю спецспорядження для проходження служби у збройних силах України, а також необхідності лікування та придбання медичних препаратів.
Позивач подав докази, які містять інформацію про народження у нього дитини, перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною, укладення з дружиною нотаріально посвідченого договору про утримання дитини та подружжя, проходження позивачем військової служби та наявності у нього певних діагнозів.
Також позивач надав докази вартості оплачених невідомою особою діагностичних досліджень 21.08.2025 на суму 880,00 грн, 19.09.2025 на суму 2000,00 грн, 25.10.2025 на суму 502,00 грн, придбання вакцини 11.08.2025 на суму 2659,30 грн, 29.10.2025 на суму 2211,10 грн.
Позивач надав направлення його доньки ОСОБА_7 19.09.2025 на дослідження згідно із зазначеним у ньому переліком.
Рахунок на ім`я ОСОБА_5 від 19.09.2025 на оплату вартості досліджень у сумі 2000,00 грн, від 21.08.2025 на суму 880,00 грн.
Рахунок на ім`я ОСОБА_5 від 15.08.2025 на оплату вартості досліджень у сумі 489,00 грн без доказу здійснення такої оплати.
Аналіз вказаних доказів у їхній сукупності та взаємному зв`язку дає суду підстави для висновку про наявність витрат, пов`язаних із вакцинуванням та проходженням досліджень донькою позивача ОСОБА_7 , доведений розмір таких витрат у загальному розмірі 3369,00 грн за період із серпня по вересень 2025. 
Решта документів не містить реквізитів для ідентифікації особи, яка здійснила сплату. 
Зазначаючи у позові про необхідність здійснення постійного медикаментозного лікування у зв`язку із наявними хворобами, позивач не надав суду належні докази підтвердження наявності призначення лікаря щодо цього та/або понесених ним у зв`язку із цим витрат.
Також позивач не надав докази на підтвердження витрат, пов`язаних із купівлею спецспордження/амунції.
Представник позивача у судовому засіданні повідомила про відсутність таких доказів та неможливість їх подання.
Водночас у матеріалах справи наявні докази відсутності у позивача заборгованості по сплаті аліментів.
Суд бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач після виникнення у нього обов`язку зі сплати аліментів змінив місце роботи та його заробіток зменшився настільки, що зазначені ним підстави для зменшення розміру аліментів, призводять до того, що він опинився у скрутному матеріальному становищі. 
У судовому засіданні представник позивача пояснила, що аліментні зобов`язання позивача становлять 58% його заробітку.
Суд враховує, що такий розмір аліментних зобов`язань не перевищує законодавчо встановлений максимум для такого виду відрахувань.
Крім цього, суд зауважує, що позивач, маючи обов`язок по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 з 2023, а також маючи інформацію про наявні у нього діагнози з часу проходження ВЛК у січні 2025, з власної вільної згоди 13.10.2025 уклав договір на утримання дитини ОСОБА_7 та дружини і на власний розсуд визначив розмір аліментів у цих правовідносинах.
Отже, позивач свідомо визначив для себе додаткові аліментні зобов`язання у підписаному ним договорі, що свідчить про його вільну згоду нести витрати по аліментах саме у такому розмірі, який він визнав для себе допустимим та таким, що відповідає рівню його доходу. 
Суд наголошує, що сама пособі обставина того, що у позивача народилась інша дитина і він уклав з дружиною договір про сплату аліментів, має обов`язок утримувати і забезпечувати її, не може впливати на баланс рівності обов`язку батьків щодо всіх його дітей.
Крім цього, народження у позивача іншої дитини, перебування дружини у декретній відпустці, потреба лікування та інші витрати не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Ці обставини мають значення і можуть бути визнані підставою для зменшення розміру аліментів лише у випадку доведення позивачем значного погіршення його матеріального становища.
Позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився у такій мірі, що це не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі, визначеному судовим рішенням.
Навпаки відомості розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 24-25) свідчать, що розмір доходу позивача з жовтня 2023 значно зріс та продовжив зростати до вересня 2025. 
Також позивач не надав суду доказів розміру його доходів та витрат, на підставі яких суд мав би можливість встановити обставини значного погіршення його матеріального становища.
Отже, позивач не зазначив з наданням належних доказів інших обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, та не надав суду доказів на підтвердження їх виникнення.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
На позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.
За наслідками розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обгрунтованість позовних вимог.
Виходячи із встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат вирішення цієї справи, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП – НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП – НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складене 25.03.2026.

Суддя         Сніжана АНАПРІЮК