справа №752/540/26 головуючий у суді І інстанції Токман Ю.Ф.
провадження №33/824/1703/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, громадянина України, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 місяці.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 12 лютого 2026 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року та закрити провадження у справі за відсутності у діях апелянта складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував чи мало місце вчинення адміністративного правопорушення та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що призвело до ґрунтування висновків на припущеннях.
Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що авто пройшло сертифікацію та було видано сертифікат відповідності індивідуального затвердження транспортного засобу, тобто автомобіль був офіційно визнаний придатним для використання на автомобільних шляхах України. Крім того, ч. 1 ст. 121 КУпАП України передбачає відповідальність за керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів чи інші технічні несправності, з якими його експлуатація забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Однак на відеозаписі наявному в матеріалах справи зафіксовано, що світлові прилади авто були справними, та не були переобладнаними, що підтверджує відсутність події і складу адміністративного правопорушення. 
У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Басан Юрій Петрович доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
При розгляді справи місцевий суд не дотримався вказаних положень закону.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною першої та четвертою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п`ятидесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.
Згідно до п. 31.4.3. а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам зовнішніх світлових приладів: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.
У матеріалах справи відсутні докази внесення змін до конструкції автомобіля, з наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що зовнішні світлові прилади транспортного засобу були справними, та не були переобладнаними.
За встановлення обставин правопорушення, а саме, що власник транспортного засобу на власний розсуд здійснив переобладнання транспортного засобу та змінив колір покажчиків повороту з жовтого на червоний, працівники поліції повинні надати належні докази, які б підтверджували технічні умови транспортного засобу на момент його експлуатації, а також зміни, здійснені власником на його розсуд, внаслідок чого виникло переобладнання конкретного транспортного засобу шляхом встановлення червоних покажчиків повороту.
Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі зазначено: водій керував транспортним засобом, на якому встановлено задні покажчики повороту червоного кольору, чим, на думку органу, було порушено п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010.
Водночас зазначений ДСТУ застосовувався відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 26 листопада 2012 року №?710 «Про затвердження Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки», та в попередній редакції від 26 листопада 2012 року вимоги до конструкції транспортних засобів передбачали посилання на цей стандарт. При цьому в редакції від 03 липня 2024 року посилання на ДСТУ 3649:2010 виключено.
Тобто, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №553356 від 28 грудня 2025 року технічний стан колісного транспортного засобу не мав відповідати п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
У справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Слід зазначити, що суд не вправі самостійно відшуковувати докази винуватості у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
З урахуванням частини першої статті 6 згаданої Конвенції, Європейський суд з прав людини у справі «Малофеєва проти росії» (рішення від 30 травня 2013 року) зазначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а відтак постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною четвертою статті 121 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року - задовольнити.
Постанову судді Голосївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №553356 від 28 грудня 2025 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 місяці - скасувати та прийняти нову постанову.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Суддя: Р.В. Березовенко