ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/217/25	Головуючий у 1-й інстанції Галіян І. М. 	
Провадження № 22-ц/817/172/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича на заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року, ухвалене суддею Галіяном І.М. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь товариства заборгованості за договором кредитної лінії № 931769822 від 18.09.2023 року в розмірі 80 432,57 грн.
Доводи позовної заяви зводяться до того, що 18.09.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір №931769822, за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом 15700,00 грн, який було перераховано на його банківську картку, однак у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.
Право грошової вимоги за вказаним кредитним договором переходило тричі на підставі договорів факторингу: від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон Плюс”; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ “ФК “Онлайн Фінанс” та від ТОВ “ФК “Онлайн Фінанс” до позивача - ТОВ “ФК “Ейс”.
Згідно останнього договору факторингу від 26.12.2024 року №26/12/Е, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ “ФК “Ейс”, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 80 432,57 грн, яка складається з - 15699,43 грн заборгованість по кредиту, 64733,14 грн. — заборгованість по відсотках, відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу.
Враховуючи вищевказане, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі.
Заочним рішення Монастириського районного суду від 10.06.2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №931769822 від 18.09.2023 року в розмірі 80432,57 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 2422,40 грн. сплаченого судового збору, а також 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить визнати нечинним рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що нараховані позивачем проценти є явно завищеними та неспівмірними із сумою основного боргу, що порушує принцип справедливості, добросовісності і розумності та вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; позивач не надав належних доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, зокрема документів, які б підтверджували фактичне виконання договору факторингу та обсяг переданих прав; крім того, повноваження представника позивача належним чином не підтверджені, а позовна заява подана з недотриманням вимог ст. 175 ЦПК України. 
У відзиві ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду — без змін.
Доводи відзиву зводяться до того, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив перехід до нього права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора через послідовно укладені договори факторингу, реєстри прав вимоги та акт приймання-передачі реєстру боржників, а тому висновки апеляційної скарги про недоведеність набуття позивачем статусу кредитора є помилковими; нарахування процентів здійснено відповідно до умов кредитного договору у межах строку кредитування та за період прострочення у погодженому сторонами розмірі; факт укладення кредитного договору відповідачем не заперечується, договір є чинним та недійсним не визнавався, а повноваження представника позивача належно підтверджені.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Обставини справи. 
18.09.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_2 в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір кредитної лінії № 931769822.
За цим договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15700 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі Правила) (п.2.1 договору).
Зі змісту п. 14.12 договору видно, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Невід`ємною частиною цього договору є Правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п. 14.1 договору).
У п. 14.2 договору його сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення цього договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
За умовами п. п. 2.2, 2.3 кредитного договору № 931769822 сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 15700,00 грн 18.09.2023 року (що є датою надання Кредиту).
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4149-39XX-XXXX-1723, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 договору). 
Відповідно до п. 2.6 договору кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (нецільовий кредит).
За умовами п. 11.1 вказаного кредитного договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. 
У п. 3.1 договору передбачено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складав 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. договору. 
Сторони цього договору погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 3.2 договору).
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2355,00 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 договору).
Як видно зі змісту п. п. 8.1-8.3.1 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти. Процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. За період від дати видачі кредиту до 18.10.2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 182,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,50 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (дисконтна процента ставка).
У разі, якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 18.10.2023 року проценти нараховуються за ставкою 725,37 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,99 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процентна ставка). 
Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника, за кожний день користування ним (п. 8.4 договору).
Згідно з умовами п. 7.2 договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше, ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п.9.1.1.7 договору. 
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 18.10.2028 року (п. 7.3).
Сторони цього договору також погодили, що проценти за договором сплачуються в такому порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (п. 7.4.1); після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п. 7.4.2). 
Згідно з п. 9.1.1.7 договору, у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. 
За умовами п. 9.1.1.5 договору кредитодавець, серед іншого, має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу.
Відповідно до п. 14.20 договору, у разі відступлення права грошової вимоги за цим договором, до нового кредитора переходять також інші права, передбачені цим договором, в тому числі право на отримання забезпечення виконання цього договору. 
До договору кредитної лінії № 931769822 від 18.09.2023 року також долучено копію заявки на отримання грошових коштів в кредит від 18.09.2023 року, яка містить загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, відомості про номер банківської картки ОСОБА_1 4149-39XX-XXXX-1723.
Відповідно до платіжного доручення № 954dd182-e2b2-41fd-ad68-ae698b205597 на виконання умов договору № 931769822 від 18.09.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 18.09.2023 року здійснило переказ коштів в розмірі 15700,00 грн на платіжну картку ОСОБА_1 № 4149-39XX-XXXX-1723.
Також в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 1411 від 02.12.2024 року про ініціювання відповідної платіжної операції.
Згідно з відповіддю АТ «Таскомбанк» № 2775/47.7-БТ від 14.05.2025 року ОСОБА_1 оформлено віртуальну банківську платіжну картку № НОМЕР_1 . Станом на 07.05.2025 року ОСОБА_1 в АТ «Таскомбанк», серед іншого, відкрито рахунок № НОМЕР_2 та емітовано відповідну платіжну картку № НОМЕР_1 , за допомогою якої здійснюються операції по цьому рахунку.
18.09.2023 року на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 зараховано 15700,00 грн, на підтвердження чого до вищевказаної відповіді долучено виписку по цьому рахунку за 18.09.2023 року. 
Крім тог, до позовної заяви долучено довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», згідно з якою для акцепту оферти відповідачу 18.09.2023 року було відправлено одноразовий ідентифікатор GQFU-3686. 
Також, як видно зі змісту цієї довідки, з метою продовження дисконтного періоду ОСОБА_2 19.10.2023 року сплатив 2668,00 грн нарахованих процентів. 
До договору кредитної лінії № 931769822 від 18.09.2023 року також долучено копію паспорта споживчого кредиту продукту «Смарт», підписаного ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 19.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за цим договором складала 39730,49 грн, з яких 15699,43 грн заборгованість за тілом кредиту, 24031,06 грн заборгованість за процентами.
28.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») (фактор) і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
За змістом п. 1.3 цього договору право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. 
Надалі строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року неодноразово продовжувався шляхом підписання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ«Таліон Плюс» додаткових угод, зокрема, № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020року, № 27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року, №32 від 31.12.2023року, та тривав до 31.12.2024 року. 
На підтвердження відступлення на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року до позовної заяви долучено витяг з реєстру прав вимоги № 263 від 19.12.2023 року, а також довідку № 931769822/ФК від 07.08.2024 року, видану ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Зі змісту вищевказаного витягу видно, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за договором №931769822 від 18.09.2023 року на загальну суму 39730,49 грн, з яких 15699,43 грн заборгованість за тілом кредиту, 24031,06 грн заборгованість за відсотками.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 31.07.2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року складала 80432,57 грн, з яких 15699,43 грн заборгованість за тілом кредиту, 64733,14 грн заборгованість за процентами. 
Зі змісту вказаного розрахунку видно, що новий кредитор ТОВ «Таліон Плюс» після набуття права вимоги за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року нараховував відсотки за користування кредитними коштами з 20.12.2023 року до 15.03.2024 року включно за процентною ставкою, передбаченою п. 8.4 договору. 
31.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. 4.1 цього договору факторингу його сторони домовились, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. 
На підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року до позовної заяви долучено витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024 року, зі змісту якого видно, що ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на загальну суму 80432,57 грн, з яких 15699,43 грн заборгованість за тілом кредиту, 64733,14 грн заборгованість за відсотками.
26.12.2024 року позивач ТОВ «ФК «Ейс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 26/12/Е, відповідно до п. 1.1 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1, є невід`ємною частиною договору. 
У п. 1.2 цього договору факторингу його сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
На підтвердження відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором №931769822 від 18.09.2023 року до договору факторингу № 26/12/Е долучено витяг з реєстру боржників від 26.12.2024року (додаток № 1), а також акт прийому-передачі реєстру боржників від 26.12.2024року (додаток № 2).
Зі змісту вищевказаного реєстру боржників видно, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Ейс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №931769822 від 18.09.2023 року на загальну суму 80432,57 грн, з яких 15699,43 грн прострочене тіло кредиту, 64733,14 грн прострочені відсотки, 0,00 грн прострочена комісія, пеня, штрафи. 
Згідно з випискою за кредитним договором №931769822 від 18.09.2023 року станом на 06.02.2025 року розмір заборгованості відповідача за цим кредитним договором складає 80432,57 грн, з яких 15699,43 грн прострочене тіло кредиту, 64733,14 грн прострочені відсотки, 0,00 грн прострочена комісія, пеня, штрафи.  
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.  
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Стягуючи заборгованість за кредитним договором від 18.09.2023 року №931769822, суд виходив з наявності у справі належних доказів укладення вказаного кредитного договору в елеронній формі, доказів перерахування відповідачу кредитних коштів, даних про відступлення прав вимоги від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон Плюс”; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ “ФК “Онлайн Фінанс” та від ТОВ “ФК “Онлайн Фінанс” до позивача - ТОВ “ФК “Ейс” за вказаним кредитним договором та невиконанням ОСОБА_1 взятих зобов`язань за означеним кредитним договором. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, з кредитного договору від 18.09.2023 року №931769822 , укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. У справі наявні належні та допустимі докази зарахування на банківську карту ОСОБА_1 кредитних коштів та докази часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитом. Розмір заборгованості підтверджено належними доказами та не спростовано відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що встановлений у договорі розмір відсотків за використання кредитних коштів є неспівмірно великим, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, розмір процентних ставок, строк кредитування (до 18.10.2028 року), порядок розрахунків, та всі інші істотні умови, передбачені законодавством України. 
Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі. 
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України “Про захист прав споживачів” якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України. 
Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його умов ОСОБА_2 не заявляв
Таким чином, відсутні підстави для зміни судового рішення в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами та зменшення суми нарахованих позивачем відсотків за користування кредитним коштами.
Перевіривши порядок нарахування процентів, колегія суддів встановила, що їх нарахування здійснено відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням погоджених сторонами процентних ставок та в межах строку кредитування, визначеного договором. Розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного сторонами правочину, а тому підстав для висновку про неправомірність нарахування процентів не вбачається. 
При цьому, заперечуючи розмір нарахованих позивачем процентів, відповідач не подав до суду жодного контррозрахунку заборгованості та не навів обґрунтованих доводів щодо неправильності здійсненого позивачем розрахунку, а тому підстави вважати поданий позивачем розрахунок недостовірним або помилковим відсутні. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав належних доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, зокрема документів, які б підтверджували фактичне виконання договору факторингу та обсяг переданих прав колегія суддів вважає голослівними.
Так, з матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор — ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, строк дії якого продовжувався відповідними додатковими угодами, відступив право вимоги за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 263 від 19.12.2023 року. У вказаному реєстрі містяться відомості про боржника — ОСОБА_1 , номер кредитного договору, а також розмір заборгованості, що свідчить про передачу права вимоги у визначеному сторонами обсязі.
Надалі 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги. Факт такого переходу підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024 року, згідно з яким право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 931769822 було відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
У подальшому, 26.12.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 26/12/Е, відповідно до умов якого перехід права вимоги до фактора відбувається з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників. На підтвердження такого переходу до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників від 26.12.2024 року та акт приймання-передачі реєстру боржників, з яких убачається, що ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 931769822 від 18.09.2023 року на суму заборгованості 80 432,57 грн.
Отже, досліджені судом документи у своїй сукупності підтверджують безперервний та послідовний перехід права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача у цій справі. Зазначені договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги, реєстр боржників та акт приймання-передачі реєстру боржників містять відомості про боржника, номер кредитного договору та розмір заборгованості, що дозволяє ідентифікувати спірне зобов`язання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження переходу права вимоги у спірних правовідносинах від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача — ТОВ «ФК «Ейс».
Доводи апеляційної скарги про те, що повноваження представника позивача належним чином не підтверджені, а позовна заява подана з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, оскільки вона підписана Поляковим О.В., тоді як у додатках до позовної заяви міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане на ім`я Тараненка А.І., колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, наявними у матеріалах справи доказами, зокрема випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується, що Поляков О.В. є директором (керівником) ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», а відтак відповідно до вимог статті 58 ЦПК України має право діяти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати та подавати позовні заяви до суду.
Слід врахувати, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законного та обґрунтованого висновку суду першої інстанції.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича — залишити без задоволення.
Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову суду апеляційної інстанції складено 17 березня 2026 року.

Головуюча          Хома М.В.

Судді           Костів О.З.

Храпак Н.М.