Справа № 545/1407/26
Провадження №  1-кп/545/359/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року	м. Полтава	

Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12026170440000071 від 27.01.2026 за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селещина Машівського району Полтавської області, українця, громадянин України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не депутата, не військовослужбовця, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
23.01.2026 у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна громадян. У подальшому, 23.01.2026 близько 14 год. ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, вирішив таємно заволодіти чужим майном, а саме мобільним телефоном марки Iphone моделі 15 PRO 512 Gb. 
З цією метою ОСОБА_4 , під приводом покупки, замовив на сайті «ОLХ» у продавця ОСОБА_5 мобільний телефон марки Iphone моделі 15 PRO 512 Gb в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з умовою післяплати. При цьому ОСОБА_4 , оформляючи замовлення, вказав сервіс доставки- відділення ТОВ «Нова пошта» №1 у с. Терешки Полтавського району Полтавської області, номер телефону НОМЕР_3 та анкетні дані ОСОБА_6 , чим створив умови для подальшого заволодіння вказаним майном.
У подальшому з відділення № 22 ТОВ «Нова пошта», яке розташоване за адресою м. Чернігів, проспект Михайла Грушевського, буд. 167-А, потерпіла ОСОБА_5 надіслала вказаний мобільний телефон з післяплатою 27500 гривень, експрес-накладна №20400504143240 від 24.10.2026.
Реалізуючи свій злочинний намір, 26.01.2026, в період часу з 09 год. 56 хв. до 10 год. 10 хв. ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні відділення ТОВ «Нова пошта» № 1, яке розташоване за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, буд. 12/2, отримав від працівника сервісу доставки для огляду посилку за номером №20400504143240 від 24.10.2026, в якій перебував мобільний телефон марки Iphone моделі 15 PRO 512 Gb в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 . Продовжуючи діяти умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, скориставшись тим, що працівник відділення не контролював його дії, під час огляду викрав мобільний телефон марки Iphone моделі 15 PRO 512 Gb в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 39025 гривень 33 копійки, замінивши його іншим непрацюючим мобільним пристроєм.
Після чого ОСОБА_4 безперешкодно покинув приміщення «Нової пошти» з викраденим мобільним телефоном марки Iphone моделі 15 PRO 512Gb в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .
Після скоєння крадіжки ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим довів свій злочинний намір до кінця, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 39025 гривень 33 копійки.
Своїми умисними та протиправними діями, які полягали у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України. 
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив незаконність своїх дій, активно сприяв досудовому розслідуванню, просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву в якій зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладалася на розсуд суду.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, неодружений.
Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, що просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідно до санкцій ч. 4 ст. 185 КК України, позицію потерпілої яка при обранні міри покарання покладалася на розсуд суду, та обвинуваченого, який просив суворо не карати, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 мінімальне покарання передбаченого санкцією статті 185 ч. 4 КК України у вигляді позбавлення волі.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 того факту, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, відноситься до категорії тяжкого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, він в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, вину в скоєному визнав в повному обсязі, активно сприяв органам досудового розслідування, а також його наслідки, враховуючи позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не має, позицію сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст. 124 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Питання про скасування арешту майна суд вирішує одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, відповідно до ст. 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період іспитового строку періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 05.02.2026 року у кримінальному провадженні № 12026170440000071 від 27.01.2026 року- скасувати, після набрання вироком законної сили.
Речові докази- мобільний телефон марки «Iphone» моделі 15PRO 512 Gb в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 - після набрання вироком законної сили залишити у власника ОСОБА_5 , який передано останній згідно зберігальної розписки.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати за проведені експертизи в розмірі 4902 (чотири тисячі дев`ятсот дві) гривні 70 копійок.
Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя	ОСОБА_7