Номер провадження: 33/813/589/26
Номер справи місцевого суду: 509/7410/25 
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
захисника – адвоката Бутова Михайла Алєковича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу захисника Бутова Михайла Алєковича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 гривень.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 19.12.2025 о 21:18 год, керував автомобілем «Renault Clio Symbol», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Польова, 1, в с. Барабой, Одеського району, Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Бутов М.А., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- один із відеозаписів, який наявний в матеріалах справи, знятий не на службову бодікамеру, а на інший неідентифікований електронний носій, при цьому відеозапис не містить дату та час;
- з відеозаписів неможливо встановити всі обставини події, оскільки немає моменту як поліцейський підходить до автомобіля, виявлення ознаків алкогольного сп`яніння, як ОСОБА_1 сідав у службовий автомобіль та під яким приводом, чи не було здійснено психологічного чи фізичного тиску на особу; 
- до моменту відеозаписів в автомобілі, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що останній має казати під відеозапис, у випаду його незгоди автомобіль буде евакуйовано на штраф майданчик, враховуючи, що ОСОБА_1 необізнаний з юридичними аспектами та перебуваючи у стані хвилювання, то він погодився на пропозицію поліцейського;
- ОСОБА_1 підтвердив факт керування, проте без вказівки на дату, а також те, що вжив безалкогольне пиво, однак на відеозаписі це не відображено; 
- поліцейськими не були виявлені та повідомлені водію жодні ознаки алкогольного сп`яніння, тому у ОСОБА_1 були відсутні підстави для проходження огляду; 
- поліцейський дезінформував ОСОБА_1 , повідомивши, що проходження огляду це його бажання, через що останній і виразив свою відмову, оскільки вважав, що має право відмовитися; 
- поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду та складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не роз`яснив права, передбачені ст. 268 КУпАП;
- матеріали справи не містять підтвердження відсторонення від керування транспортним засобом.
В судовому засіданні захисник Бутов М.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та закрити провадження по справі.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне право-порушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному до-слідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735).
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (пункт 6 розділу І Інструкції № 1452/735).
Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 , суд вважав доведеною його вину матеріалами справи.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545540 від 19.12.2025, яким зафіксовано, що 19.12.2025 о 21:18 год, ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Clio Symbol», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Польова, 1, в с. Барабой, Одеського району, Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, від підпису протоколу та надання пояснень відмовився (а.с. 2);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.12.2025 (а.с. 4);
- відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зупинили працівники поліції, на питання чи керував т/з, відповів, що так (0:00:32 хронометраж відеозапису), поліцейський запитав: «Ви вживали алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо?», на що ОСОБА_1 відповів: «Бутылку пива выпил»(мовою оригіналу) (00:00:30). Поліціант зазначив, що в нього є підозра, що ОСОБА_1 знаходиться з явними ознаками алкогольного сп`яніння та запропонував проїхати до медичного закладу або продути на місці драгер, на що ОСОБА_1 відмовився (0:00:59). Поліціант повторно запитав, чи буде проходити ОСОБА_1 на місці драгер, на що останній сказав: «Ну если надо – пройду», поліцейський зазначив: «Це ваше бажання, я вам пропоную» (0:01:10), на що ОСОБА_1 відмовився від огляду (0:01:10-0:01:13). 
Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Щодо доводів скарги, що один із відеозаписів, який наявний в матеріалах справи, знятий не на службову бодікамеру, а на інший неідентифікований електронний носій, при цьому відеозапис не містить дату та час, апеляційний суд вказує таке.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Посилання захисника про те, що відеозапис неповний, не відображає всі події 19.12.2025, апеляційний суд відхиляє, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності для встановлення істини у справі, яким, зокрема, зафіксовано події, за яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а також поліцейськими роз`яснено наслідки такої відмови.
Фактичні дані, що містяться на DVD-диску, захисником не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.
Крім того, вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
У даному випадку застосуванню підлягає саме ч. 2 ст. 266 КУпАП в чинній редакції щодо обов`язковості відеофіксації, а також Порядку та Інструкції, в частині, що не суперечать їм.
За таких обставин апеляційний суд приходить висновку, що положення ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, стосується також і випадків, коли під час спроби поліцейського провести огляд водія на місці зупинки транспортного засобу, останній відмовляється від такого огляду та висловлює свою незгоду не тільки проходити огляд на місці, а й незгоду проїхати до медичного закладу для огляду взагалі.
Відтак, зазначена відмова може бути зафіксована у відповідності до вимог зазначеної статті за допомогою відеозапису без необхідності залучення свідків.
Отже, оскільки згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, під час чого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, то лише в разі неможливості застосування таких засобів - огляд проводиться в присутності двох свідків.
При цьому, даними нормами законодавства не визначено здійснення відеозапису саме відеореєстратором (бодікамерою), а не будь-яким іншим засобом відео фіксації.
Також при цьому ст. 251 КУпАП допускає використання у якості доказів у справі фактичні дані, що встановлюються засобами фото-і кінозйомки, відеозапису.
Досліджені судом відеозаписи фіксують реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
До того ж, вказані відеозаписи не є єдиними та вирішальними доказами, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а оцінюється разом із протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, поясненнями.
Отже, у виконання вимог ст. 266 КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин складання адмінматеріалів відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наявними відеозаписами безперервно та чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказані обставини ОСОБА_1 у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані.
Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису захисником не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.
Щодо доводу скарги про ймовірність здійснення психологічного або фізичного тиску на особу, апеляційний суд вказує, що матеріали справи не містять даних, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників поліції (вчинення психологічного тиску) або оскаржували їх дії у встановленому законом порядку. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Не заслуговують на уваги доводи скарги, що до моменту відеозаписів в автомобілі, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що останній має казати під відеозапис, у випадку його незгоди автомобіль буде евакуйовано на штраф майданчик, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п. 2.5. При цьому, презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст. 68 Конституції України.
Твердження скарги, що ОСОБА_1 підтвердив факт керування, проте без вказівки на дату, а також те, що вжив безалкогольне пиво, однак на відеозаписі це не відображено, апеляційний суд оцінює критично, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження вказаної обставини.
Безпідставним є посилання захисника, що поліцейськими не були виявлені та повідомлені водію жодні ознаки алкогольного сп`яніння, з огляду на таке.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 особисто повідомив: «Бутылку пива выпил» (00:00:30), що свідчить про наявність підстав для вимоги пройти відповідний огляд.
Крім того, згідно з п. 2, 3 Розділу 1 Інструкції № 1452/753 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до наведеного вище працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, виходячи із суб`єктивного сприйняття таких ознак візуально, органолептично, тощо.
В даному випадку, коли ОСОБА_1 закидалося керування у стані алкогольного сп`яніння, слід розцінювати його відповідь про випиту пляшку пива саме у розрізі такого стану, а версія щодо безалкогольного пива є неспроможною.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможним та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Твердження скарги, що поліцейський не роз`яснив права, передбачені ст. 268 КУпАП, не є безумовною підставою для скасування постанови суду.
Посилання захисника, що поліцейський дезінформував ОСОБА_1 , повідомивши, що проходження огляду це його бажання, через що останній і виразив свою відмову, оскільки вважав, що має право відмовитися, є неспроможними, оскільки відмова особи від огляду була свідомою і добровільною, а твердження про те, що вона пов`язана з нібито з «дезінформуванням», не може розцінюватися як підстава для визнання порушення процедури.
Доводи скарги, що поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду та складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими, оскільки наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що поліцейським повідомлено ОСОБА_1 .
Посилання захисника, що матеріали справи не містять підтвердження відсторонення від керування транспортним засобом, не впливають на відсутність складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Бутова Михайла Алєковича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова