ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року Справа № 915/1739/25 
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В., 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,
представників учасників справи: не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: ОСОБА_1 ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1) ОСОБА_2 ,
2) ОСОБА_3 ,
про: припинення повноважень та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про керівника товариства, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”; треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з такими вимогами:
- припинити повноваження ОСОБА_1 , як директора Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”;
- виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з розділу “Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо”, відомості про ОСОБА_1 , як директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”.
Ухвалою суду від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 21.01.2026.
Представник позивача у письмовій заяві від 21.01.2026 просив провести підготовче засідання без його участі. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 у письмовій заяві від 16.01.2026 просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. 
21.01.2026 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2026.
Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 24.02.2026 не забезпечив, відзиву по суті позовної заяви до суду не надав, вимоги та доводи позивача не спростував, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 явку повноважного представника у судове засідання 24.02.2026 не забезпечив, письмових пояснень по суті позовної заяви до суду не надав, вимоги та доводи позивача не спростував, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема і шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку встановленому ч.4 ст.122 ГПК України, причини неявки суду не повідомив.
Представник позивача у письмовій заяві від 24.02.2026 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.
Господарським судом також враховано, що явка представників учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
У судовому засіданні 24.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні 24.02.2026 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 призначений на посаду директора ТОВ “Прогрес-Південь” згідно протоколу загальних зборів учасників товариства №24/03/2023 від 24.03.2023.
Згідно наказу №10-К від 27.03.2023 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ “Прогрес-Південь”.
Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором (керівником) ТОВ “Прогрес-Південь” (ідент.код 41014051) є ОСОБА_1 . Засновниками (учасниками) ТОВ “Прогрес-Південь” є ОСОБА_2 (розмір частки засновника (учасника) - 1000000,0 грн; відсоток частки статутного капіталу - 83,33) та ОСОБА_3 (розмір частки засновника (учасника) - 200000,0 грн; відсоток частки статутного капіталу – 16,67).
22.09.2025 ОСОБА_1 склав заяву про звільнення з посади директора ТОВ “Прогрес-Південь” за власним бажанням. 
В подальшому ОСОБА_1 , як директор ТОВ “Прогрес-Південь”, наказом №20 від 01.10.2025 призначив проведення загальних зборів учасників такого товариства на 10.11.2025, на які виніс питання про припинення його повноважень, як директора ТОВ “Прогрес-Південь”. 
01.10.2025 повідомлення про скликання на 10.11.2025 загальних зборів учасників ТОВ “Прогрес-Південь” разом із заявою на звільнення з посади директора було направлено учасникам товариства. 
У вказаних повідомленнях зазначений такий порядок денний: 1) про обрання голови та секретаря загальних зборів учасників товариства; 2) про припинення повноважень директора ТОВ “Прогрес-Південь” ОСОБА_1 ; 3) про обрання директора ТОВ “Прогрес-Південь”; 4) про надання повноважень на вчинення дій, пов`язаних з реєстрацією змін до відомостей про ТОВ “Прогрес-Південь”, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно трекінгів АТ «Укрпошта» вказане повідомлення було вручене учасникам ТОВ “Прогрес-Південь” ОСОБА_2 - 08.10.2025 (поштове відправлення 5401712045470) та ОСОБА_3 - 09.10.2025 (поштове відправлення 5401712045461).
Позивач вказує, що 10.11.2025 на загальні збори учасників ТОВ “Прогрес-Південь” прибули директор ОСОБА_1 та учасниця ОСОБА_3 , частка якої складає 16,67% статутного капіталу. Учасник ОСОБА_2 , частка якого складає 83,33% статутного капіталу, на загальні збори учасників у визначений час не прибув, представника не направив, причини неявки не повідомив.
На підтвердження вказаних обставин позивачем надано копію складеного ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 акту від 10.11.2025 про неявку на загальні збори учасника ТОВ “Прогрес-Південь” ОСОБА_2 , частка якого складає 83,33% статутного капіталу.
Таким чином, загальні збори учасників ТОВ “Прогрес-Південь” 10.11.2025 не відбулися з причини неприбуття учасника ОСОБА_2 . Відповідно, питання про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора ТОВ “Прогрес-Південь”, розглянуто не було у зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів учасників, які мають право голосу на загальних зборах.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вказані обставини порушують його права на припинення повноважень та трудових відносин з ТОВ “Прогрес-Південь”, у зв`язку з чим позивач просить в судовому порядку припинити його повноваження, як одноосібного виконавчого органу ТОВ “Прогрес-Південь” – директора, та трудові відносини між ним та ТОВ “Прогрес-Південь”.
Факт неприйняття загальними зборами рішення про припинення його повноважень, як директора ТОВ “Прогрес-Південь”, на думку позивача, свідчить про наявність між сторонами спору, який підлягає вирішенню в судовому порядку.
Вказані обставини зумовили звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 2 ст.8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст.43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні (ст.38 Кодексу законів про працю України).
Разом з тим, особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства, адже спір стосується припинення повноважень директора як одноосібного виконавчого органу товариства.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у ст.99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч.3 ст.99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення №1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі №1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт "г" частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України "Про господарські товариства" і частину п`яту статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства", виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.
При цьому, Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
За змістом положень ч.3 ст.99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18), від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/1-ц (провадження № 14-613цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18).
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1, 2 ст.97 ЦК України).
Частиною 1 ст.29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Аналогічно у п.2 розділу IV статуту ТОВ “Прогрес-Південь” передбачено, що вищий орган товариства - загальні збори учасників.
Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.
Згідно ч.ч.1-3 ст.99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
До компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства (ч.2 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
З наведеною нормою Закону кореспондується положення пп.4.6, 4.16 п.4 розділу IV статуту ТОВ “Прогрес-Південь”.
Відповідно до ч.13 ст.39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків.
Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 призначений на посаду директора ТОВ “Прогрес-Південь” рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом №24/03/2023 від 24.03.2023.
Згідно наказу №10-К від 27.03.2023 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ “Прогрес-Південь”.
Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором (керівником) ТОВ “Прогрес-Південь” (ідент.код 41014051) є ОСОБА_1 . Засновниками (учасниками) ТОВ “Прогрес-Південь” є ОСОБА_2 (розмір частки засновника (учасника) - 1000000,0 грн; відсоток частки статутного капіталу - 83,33) та ОСОБА_3 (розмір частки засновника (учасника) - 200000,0 грн; відсоток частки статутного капіталу – 16,67).
Докази укладення між ОСОБА_1 та ТОВ “Прогрес-Південь” трудового договору (контракту) в матеріалах справи відсутні.
Суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі спрямовані на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням загальних зборів, тому позивач, як директор товариства, не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 дійшла висновку про те, що директор для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу за своєю ініціативою має скликати загальні збори учасників Товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків, оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення (ч.4 ст.32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
Статутом ТОВ “Прогрес-Південь” встановлено, що виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства про проведення загальних зборів учасників не менше ніж за 30 днів до запланованої дати їх проведення (п.п.9.3 п.9 розділу IV статуту).
Судом встановлено, що позивач надіслав на адресу учасників Товариства заяву про звільнення від 22.09.2025 за власним бажанням та повідомлення від 01.10.2025 про скликання загальних зборів учасників ТОВ “Прогрес-Південь” на 10.11.2025 із порядком денним зборів, зокрема про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства.
Згідно трекінгів АТ «Укрпошта» вказане повідомлення було вручене учасникам ТОВ “Прогрес-Південь” ОСОБА_2 - 08.10.2025 (поштове відправлення 5401712045470) та ОСОБА_3 - 09.10.2025 (поштове відправлення 5401712045461).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №923/876/16 зазначала, що своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. У постанові від 10.05.2018 у справі №906/592/17 Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка скликає загальні збори учасників товариства, повинна вжити всіх розумних заходів для повідомлення учасників про проведення цих зборів. Обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направлення такого повідомлення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач дотримався вимог статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статуту ТОВ “Прогрес-Південь” щодо порядку скликання загальних зборів учасників Товариства.
Отже, позивачем дотримано передбачений законодавством та статутом товариства алгоритм дій: ним ініційовано проведення загальних зборів для вирішення питання про його звільнення; вчинено всі можливі та залежні від позивача дії щодо повідомлення учасників Товариства про час, дату та місце проведення загальних зборів, а також доведення до відома учасників Товариства наміру про звільнення.
Однак, згідно із встановленими у цій справі обставинами, учасник Товариства ОСОБА_2 , частка якого складає 83,33% статутного капіталу, на загальні збори, призначені на 10.11.2025 не з`явився, у зв`язку з чим рішення про звільнення позивача з посади директора ТОВ “Прогрес-Південь” прийнято не було, що в свою чергу свідчить про наявність порушення трудових прав позивача, зокрема, його права бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та права на вільне обрання місця для працевлаштування.
При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розгляду по суті уповноваженим органом Товариства заяви позивача про звільнення з посади директора ТОВ “Прогрес-Південь”, а також фактичного звільнення ОСОБА_1 з посади директора на підставі рішення загальних зборів учасника ТОВ “Прогрес-Південь”, та внесення змін до відомостей про наведену юридичну особу про зміну її керівника.
Отже, питання припинення повноважень ОСОБА_1 як директора ТОВ “Прогрес-Південь”, згідно із законодавчо визначеним порядком, не вирішено і позивач не має повноважень самостійно вирішити таке питання.
З огляду на наведене вбачається порушеними права ОСОБА_1 внаслідок позбавлення його можливості припинити свої повноваження як директора ТОВ “Прогрес-Південь” з незалежних від нього причин.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, захист прав останнього можливий лише шляхом звернення до суду. 
Так, позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством. Відтак, у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про визнання трудових відносин припиненими. (Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного суду від 06.09.2023 у справі №127/27466/20).
Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
За наведених обставин, обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права шляхом визнання трудових відносин з відповідачем припиненими є цілком правомірним, оскільки позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин з Товариством.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ “Прогрес-Південь” припиненими, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням, є доведеними та обґрунтованими.
Також суд зазначає, що факт неприйняття загальними зборами рішення про припинення повноважень позивача свідчить про наявність між сторонами спору, який підлягає вирішенню в судовому порядку, і саме з набрання рішенням законної сили вирішується спір про припинення правовідносин між сторонами.
Отже, належним та ефективним способом захисту порушених прав та законних інтересів у цьому випадку буде вимога припинити трудові відносини за рішенням суду, і такі трудові відносини будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили.
З приводу вимоги про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з розділу «Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо», відомості про ОСОБА_1 , як директора (керівника) ТОВ «Прогрес-Південь», суд зазначає таке.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Згідно п.2 ч.1 ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
За змістом п.3 ч.5 ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин та відносин з представництва з товариством має супроводжуватись внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який підтверджує припинення відносин з управління товариством у зв`язку з цим.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Припинити повноваження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Південь» (ідент.код 41014051).
3. Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з розділу «Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо», відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Південь» (ідент.код 41014051).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Південь» (ідент.код 41014051) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 4844,80 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне судове рішення складено 10.03.2026.

Суддя М.В.Мавродієва