ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року справа №200/10095/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Самохвалова Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року по справі №200/10095/25 (суддя І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з вимогами про:
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області стосовно не нарахування та не виплати у день звільнення ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2015 рік у кількості 3 календарних дня, невикористану щорічну основу відпустку за 2022 рік у кількості 27 календарних днів, та невикористану додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 15 календарних днів та зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Донецькій області нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2015 рік у кількості 3 календарних дня, невикористану щорічну основу відпустку за 2022 рік у кількості 27 календарних днів, та невикористану додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 15 календарних днів;
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки в у кількості 14 календарних днів за кожен рік та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки в у кількості 14 календарних днів за кожен рік, а всього за 98 календарних днів;
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців з 21.05.2023 по 21.11.2023 включно у сумі 147598,74 грн. (сто сорок сім тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень сімдесят чотири копійки).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві згідно пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку із порушенням правил об`єднання позовних вимог.
Суд дійшов висновку, що сумісний розгляд чотирьох окремих заявлених позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору по суті.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Судом першої інстанції не було враховано, що перші три позовні вимоги стосуються зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити суми, які є частиною грошового забезпечення поліцейського. Четверта позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є похідною позовною вимогою від перших трьох, адже її може бути заявлено лише у випадку несплати відповідачем грошового забезпечення у день звільнення позивача зі служби.
Позивач наголошує на тому, що всі вищезгадані позовні вимоги заявлені одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача.
У своїй ухвалі суддя не пояснив та не обґрунтував, яким власне чином розгляд в одному провадженні позовних вимог про зобов`язання нарахування та сплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток, зобов`язання нарахування та сплати індексації грошового забезпечення та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішенню спору.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
За правилом пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Частиною 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області стосовно не нарахування та не виплати у день звільнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2015 рік у кількості 3 календарних дня, невикористану щорічну основу відпустку за 2022 рік у кількості 27 календарних днів, та невикористану додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 15 календарних днів; грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки в у кількості 14 календарних днів за кожен рік; індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що перші три позовні вимоги стосуються зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити суми, які є частиною грошового забезпечення поліцейського, а четверта позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є похідною позовною вимогою від перших трьох. Позовні вимоги заявлені одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача.
За приписами частин 3-4 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не було порушено правил об`єднання позовних вимог, а тому судом першої інстанції помилково було повернуто позивачеві позовну заяву.
Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Самохвалова Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року по справі №200/10095/25 - задовольнити.
Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року по справі №200/10095/25 та справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 лютого 2026 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко