Справа № 560/1836/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

20 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 128 246 грн 02 коп. (сто двадцять вісім тисяч двісті сорок шість) гривень 02 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає. що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (колишній стрілець санітар 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 ), який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 солдат ОСОБА_1 14.06.2022 року вибув на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби Десантно-штурмових військах та Збройних Сил України до військового медичного клінічного центру західного регіону АДРЕСА_1 .
Проте до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув. Солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з медичного закладу не повернувся, на зв`язок не виходив та документів про перебування у будь-якому лікувальному закладі не надав.
07.01.2026 року командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ №14 (з основної діяльності) “Про підсумки службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 за фактом неналежного виконання службових обов`язків, що спричинило надлишкову виплату грошового забезпечення за вересень та жовтень 2022 року та надлишкову виплату додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року солдату ОСОБА_1 ”. В період часу з 14.06.2022 по теперішній час, а військовою частиною за цей час було нараховано та виплачено Відповідачу грошове забезпечення за вересень, жовтень 2022 року тому вважаємо, що грошові кошти в сумі 128 246 грн 02 копійок набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а тому просить стягнути вказану шкоду з відповідача.
Ухвалою суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.
Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази по справі, суд встановив такі обставини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2022 № 123, солдат ОСОБА_1 (Відповідач), солдат резерву резервної роти, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від “04” травня 2022 року № 84- РС на посаду стрільця – санітара 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , визнаний таким, що з “04” травня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2022 № 151, солдат ОСОБА_1 , стрілець санітар 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти, відповідно до пункту 116 підпункту 15, 16 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з “01” червня 2022 року увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2022 № 164, солдат ОСОБА_1 , військовослужбовець у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 , визнаний таким що з “14” червня 2022 року вибув до військового медичного клінічного центру західного регіону АДРЕСА_1 з метою проходження військово лікарської комісії. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 № 352, солдат ОСОБА_1 , військовослужбовець в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 , який “14” червня 2022 року був направлений на проходження військово-лікарської комісії, визнаний таким, що станом на “17” грудня 2022 року не повернувся до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідомо. Відповідно до розділу 1 пункту 15 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” з “14” червня 2022 року призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення.
За фактом нез`явлення на службу з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 , проведено службове розслідування, в рамках якого встановлено, що Відповідач відповідно до направлення від 14.06.2022 №104, 14.06.2022 вибув на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби Десантно-штурмових військах та Збройних Сил України до ВМКЦ ЗР у АДРЕСА_1 , проте до зазначеного лікувального закладу не прибув, що підтверджується інформацією, наданою Військово - медичним клінічним центром Західного регіону у листі від 05.09.2023 №550/3739.
Позивач вважає, що оскільки за час незаконної відсутності поза межами військової частини ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення за період за вересень та жовтень 2022 року, а також додаткову винагороду за вересень та жовтень 2022 року, а тому його необхідно стягнути на користь військової частини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Згідно зі ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовців покладено обов`язок сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки і додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів і старших за військовим званням та сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та при зроблені йому зауваження, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Згідно зі ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти високу честь, захищати свою та поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише за них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Суд зазначає, що за час відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 за період за вересень та жовтень 2022 року, а також додаткову винагороду за вересень та жовтень 2022 року.
Згідно довідки від 07.12.2025 року №1097 по солдату ОСОБА_1 загальна сума переплати становить 128 246 грн 02 коп. Детальний розрахунок: Переплата за вересень 2022 року:- по грошовому забезпеченню з урахуванням податків – 22 123 грн 01 коп.- по додатковій грошовій винагороді – 42 000 грн. 00 коп. Переплата за жовтень 2022 року:- по грошовому забезпеченню з урахуванням податків – 22 123 грн 01 коп.- по додатковій грошовій винагороді – 42 000 грн. 00 коп.
У відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 розділу І пункту 15 встановлено, що грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до розділу XVI пункту 5 даного Порядку встановлено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до пункту 4 статті 1 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з пунктом 4 статті 1 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до пункту 1 статті 3 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
- наявність шкоди; - протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; - вина особи в завданні шкоди.
Згідно з пунктом 1 статті 7 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до пункту 3 статті 10 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Крім того, службовим розслідуванням вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у безпідставній переплаті не встановлено.
Військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України солдатом ОСОБА_1 до Територіального управління ДБР у місті Краматорську Донецької області, Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, Військового коменданта ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом однієї доби після реєстрації наказу.
Таким чином, з 14 червня 2022 року солдат ОСОБА_1 не виконував обов`язків військової служби та не повідомив безпосереднього командира про своє місцезнаходження, тому грошові кошти в розмірі 128246,02 грн, виплачені солдату ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.
При вирішенні даного спору по суті, суд враховує правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020р. у справі №813/1045/1, згідно яких, спори щодо відшкодування державі в особі Військової частини шкоди, завданої особою, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової (публічної) служби, є публічно - правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно ч.1 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст.2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно положень ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Відповідно до позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.
З аналізу ст. ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України та вказаної правової позиції Верховного Суду свідчить про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, законодавство передбачає виключні випадки поверненню набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260, припинено виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 з 14 червня 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 №352.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що в даному випадку існують підстави для стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 128 246,02 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат (сплаченого позивачем судового збору) відсутні, оскільки згідно з частиною 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 128 246 грн (сто двадцять вісім тисяч двісті сорок шість) грн 02 коп. під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук