ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/13/22 (909/658/25)	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Івано-Франківської міської ради 
до відповідача: Житлово-експлуатаційної організації №9, 
до співвідповідача: ліквідатора Кобельника Олега Сергійовича, 
до співвідповідача: Фізичної особи-підприємця Севастьянової Еліте Ериківни, 
до співвідповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.БІЗ",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
про визнання неправомірними дій ліквідатора "ЖЕО №9", визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута 20074000 грн 00 коп. дебіторської заборгованості, визнання недійсними результатів електронного аукціону, проведеного 25.03.2025 ТОВ "Ю.БІЗ" з продажу дебіторської заборгованості

за участю:
від позивача: Тарновська Ірина Ярославівна,
від відповідача: Кобельник Олег Сергійович,
від співвідповідача - ліквідатора Кобельника Олега Сергійовича: ОСОБА_1 , 
від співвідповідача - ФОП Севастьянової Еліте Ериківни: Сіра Аліна Василівна 

установив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Івано-Франківська міська рада із позовною заявою до Житлово-експлуатаційної організації №9, ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця Севастьянової Еліте Ериківни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.БІЗ" про визнання неправомірними дій ліквідатора "ЖЕО №9" щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута 20 074 000 грн 00 коп. дебіторської заборгованості засновника і учасника "ЖЕО №9" – Івано-Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу "ЖЕО №9"; визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута 20 074 000 грн 00 коп. дебіторської заборгованості засновника і учасника "ЖЕО №9" – Івано-Франківської міської ради; визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформленого протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-20250312-57752 від 25.03.2025 проведеного ТОВ "Ю.БІЗ" з продажу дебіторської заборгованості засновника і учасника "ЖЕО №9" – Івано-Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу "ЖЕО №9", а саме допустила заборгованість в сумі 20 074 000 грн 00 коп.
05.06.2025 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 07.07.2025.
24.06.2025 ліквідатор ЖЕО №9 подав відзив на позов вх.№10624/25.
27.06.2025 співвідповідач Фізична особа-підприємець Севастьянова Еліте Ериківна подала відзив на позовну заяву вх.№10845/25.
27.06.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів вх.№10835/25.
07.07.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 30.07.2025.
21.07.2026 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, кредитора ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надійшло пояснення вх.№11992/25.
23.07.2025 позивач подав відповідь на відзив вх.№12264/25.
30.07.2025 суд постановив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 29.09.2025.
29.09.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з виникненням технічних проблем в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку, що унеможливило вхід до порталу та проведення судового засідання в режимі відеоконференції з технічною фіксацією протоколу. Розгляд справи у підготовчому засіданні суд постановив призначити на 21.10.2025, яке в подальшому суд відкладав на 12.11.2025 та 03.12.2025.
10.11.2025 позивач на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2025 подав клопотання про приєднання до матеріалів справи заяви свідка вх.№18405/25.
11.11.2025 позивач подав клопотання про проведення економічної експертизи вх.№ 9951/25, яке суд постановив залишити без розгляду на підставі ч.2 ст.118 ГПК України (ухвала суду від 13.01.2026).
28.11.2025 від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про призначення експертизи (вх.№19519/25).
03.12.2025 від співвідповідача ФОП Севастьянової Е.Е. надійшли заперечення на клопотання позивача про призначення експертизи (вх.№19805/25).
03.12.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з виникненням технічних проблем в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку, що унеможливило вхід до порталу та проведення судового засідання в режимі відеоконференції з технічною фіксацією протоколу. Розгляд справи у підготовчому засіданні суд постановив призначити на 13.01.2026.
13.01.2026 суд постановив підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 04.02.2026.
Представники співвідповідача ТОВ "Ю.БІЗ" та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області і Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в судове засідання не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення вищезазначених учасників справи належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх присутності в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів та дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи без їх участі за наявними у ній матеріалами. 
04.02.2026 після розгляду справи по суті, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та вказав, що його проголошення відбудеться 11.02.2026.
11.02.2026 суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ліквідатор ЖЕО №9  безпідставно посилаючись на п.5.4. Статуту ЖЕО №9 від 27.07.2011 та баланс організації від 30.09.2015 складаючи інвентаризаційний опис майна боржника, включив до ліквідаційної маси боржника дебіторську заборгованість - статутний капітал засновника і учасника ЖЕО-9 – Івано-Франківської міської ради в сумі 20 074 000 грн 00 коп. (різниця між розміром статутного капіталу згідно статуту 20 339 000 грн 00 коп. та розміром статутного капіталу згідно з балансом станом на 30.09.2015 – 265 000 грн 00 коп.), стверджуючи, що Івано-Франківська міська рада не повністю внесла вклад до статутного капіталу ЖЕО-9. В подальшому, 25.03.2025 реалізував таку заборгованість на аукціоні, відповідно до Протоколу про проведення аукціону № BRD001-UA-20250312-57752 та Акта про придбання майна на аукціоні від 28.03.2025. 
Зазначив, що такі дії ліквідатора є неправомірними та незаконними, оскільки статутний капітал був сформований ще при створенні ЖЕО №9, а в новій редакції статуту зазначена сума статутного капіталу, яка на той час відповідала залишковій вартості житлового фонду та нежитлових приміщень, тому зазначений в Статуті ЖЕО №9 від 27.07.2011 та балансі організації від 30.09.2015 статутний капітал не може бути заборгованістю, яка в свою чергу не може бути реалізована на аукціоні.
Вказав, що наслідком таких дій ліквідатора є порушення прав Івано-Франківської міської ради щодо продажу неіснуючої заборгованості, як засновника та учасника ЖЕО №9, у зв"язку з чим остання звернулася в суд захистом , шляхом подання позову про визнання неправомірними дій ліквідатора "ЖЕО №9", визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута 20 074 000 грн 00 коп. дебіторської заборгованості, визнання недійсними результатів електронного аукціону, проведеного 25.03.2025 ТОВ "Ю.БІЗ" з продажу дебіторської заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані ст.61, 62, 131 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.203, 215 ЦК України, 78, 137 ГК України.
Позиція відповідача ЖЕО №9.
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що твердження позивача про те, що на момент затвердження Івано-Франківською міською радою нової редакції Статуту ЖЕО -9 (рішення Івано-Франківської міської ради №218-10 "Про нову редакцію статуту житлово-експлуатаційних організацій 1-9" від 02.06.2011р.), статутний капітал фактично сформований за рахунок вартості житлового фонду, що відображається у балансі як основні засоби не відповідає дійсності, не підтверджене жодними належними та допустимими доказами. Статут ЖЕО №9 ні в редакції 1993 року, ні в редакції 2011 року не передбачав формування статутного капіталу (фонду) за рахунок житлового фонду, а фактично за рахунок майна багатоквартирних будинків.
Вказав, що зважаючи на те, що статутом ЖЕО в редакції 2011 року передбачено, що майном ЖЕО є, зокрема, статутний капітал в розмірі 20 399 000,00 грн., зазначений розмір статутного капіталу ЖЕО відображений в ЄДР, протягом часу існування ЖЕО такий в установленому порядку не зменшувався, а тому статутний капітал в розмірі 20 399 000,00 грн. є майном, яке засновник мав обов`язок сплатити (передати) ЖЕО для його функціонування, у тому числі для забезпечення належного рівня платоспроможності ЖЕО.
Зазначив, що з моменту введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 (офіційне тлумачення п.2 ст.10 цього Закону наведене в рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004),  багатоквартирний житловий будинок не може бути внесений органом місцевого самоврядування до статутного капіталу юридичної особи як окремий об`єкт нерухомості, оскільки він не належить в цілому Івано-Франківській міській раді, а є спільним майном власників приватизованих та неприватизованих квартир.
Також вказав на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів того, що позивач, як єдиний засновник ЖЕО-9 прийняв рішення про зменшення статутного капіталу та зареєстрував таке зменшення у ЄДР. Натомість за даними ЄДР статутний капітал ЖЕО станом на час розгляду спору становить 20399000,00 грн. та за даними ЄДР є рівним внеску позивача до статутного капіталу (фонду) ЖЕО. Вважає, що обов`язок позивача щодо сплати (формування) статутного капіталу ЖЕО не припинився, а обсяг такого обов`язку не зменшився та складає відповідну суму дебіторської заборгованості. ЖЕО має відповідне право вимоги до позивача щодо сплати (формування) статутного капіталу (фонду) на відповідну суму.
Вважає, що дебіторська заборгованість позивача в розмірі 20 074 000,00 грн. обґрунтовано включена ліквідатором до складу ліквідаційної маси підприємства-банкрута та в подальшому продана на електронному аукціоні, оформленому відповідно до протоколу про проведення аукціону №BRD001-UA-20250312-57752, проведеного 25.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.БІЗ". Просив суд в позові відмовити.

Позиція співвідповідача ліквідатора Кобельника Олега Сергійовича.
Співвідповідач проти позову заперечив та зазначив, що будь - яка господарська операція, яка вчиняється юридичною особою, відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" оформляється первинним документом.
Звернув увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив позивача повідомити якими розпорядчими документами підтверджується внесення в статутний капітал боржника майна на задекларовану суму або вказати інший спосіб, яким був сформований статутний капітал боржника. Однак позивач не надав жодного первинного документа, що свідчить про те, що такий внесок не був здійснений.
Представник співвідповідача зазначив, що ліквідатор детально проаналізував баланси і звітність боржника та з"ясував, що станом на 30.06.2012 статутний капітал боржника становив 20 339 000 грн, а станом на 30.09.2012 зменшився до 587 000 грн, однак рішення про зменшення статутного фонду відсутні, таке зменшення в реєстрі не зареєстроване, відсутні первинні документи, які повинні були супроводжувати таку операцію.
Вказав, що покликання позивача на те, що статутний капітал сформований за рахунок житлових будинків, суперечить вимогам Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" № 2483-XII від 19.06.1992 року та рішення Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004, оскільки Івано-Франківська міська рада не є власником цього майна, а тому жодним чином не могла внести його як внесок у статутний фонд ЖЕО №9.
Вважає, що виявлена дебіторська заборгованість обґрунтовано включена до складу активів і в подальшому реалізована. Жодних доказів, які б свідчили про порушення процедури реалізації дебіторської заборгованості позивач не подав, тому заявлені ним позовні вимоги є безпідставними. 
Крім того, зазначив що позивач не є учасником справи про банкрутство, а тому не може оскаржувати дії ліквідатора, а також наполягав на тому, що позивач обрав неефективний спосіб захисту. Просив в позові відмовити.
Позиція співвідповідачки ФОП Севастьянової Еліте Ериківної.
Співвідповідачка проти позову заперечила, зазначила, що порядок та процедура оскарження дій ліквідатора у процедурі банкрутства регламентується нормами Кодексу України з процедури банкрутства, відповідно до якого оскаржувати має право тільки учасник справи про банкрутство №909/13/22. Однак особою, яка оскаржує дії ліквідатора є Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, як орган місцевого самоврядування, який не є учасником провадження у цій справі про банкрутство, отже й не має права оскаржувати дії ліквідатора вчинені в ліквідаційній процедурі.
Також зазначила, що обрані позивачем такі способи захисту порушеного права як "визнання дій ліквідатора банкрута неправомірними" та "визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства дебіторської заборгованості" не передбачені Кодексом України з процедур банкрутства чи іншим законом. Позивач не обґрунтував і не довів, яким чином задоволення цих вимог призведе до відновлення його права, як і не вказав, право на що буде відновлене чи захищене.
Вказала, що до предмету доказування недійсності результатів аукціону входять встановлення обставин недотримання ліквідатором та організатором аукціону вимог, які ставляться Законом про банкрутство до його проведення, зокрема, щодо порядку отримання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення; щодо особливостей укладення договору на аукціоні; щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником; щодо допуску до участі в аукціоні (щодо допуску до місця проведення аукціону щодо порядку проведення аукціону). Однак позивач не навів жодних обґрунтувань щодо того, які його права чи інтереси порушені оскаржуваним аукціоном та які порушення допущені під час підготовки та проведення аукціону. 
Вважає, що ліквідатор під час продажу майна в провадженні у справі про банкрутство та оформленні результатів аукціону дотримався всіх процедур, передбачених розділом V Кодексу України з процедур банкрутства та Порядком організації та проведення аукціонів з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність), який затверджений згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 865. Просила в позові відмовити. 

Позиція співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.БІЗ".
Співвідповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив. 

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області.
Третя особа пояснень щодо суті спору не надала.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Третя особа надала письмові пояснення по суті спору. Зазначила, що дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). Однак Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області не є учасником провадження у справі про банкрутство ЖЕО № 9.
Вказала, що при вирішенні спору про визнання недійсними результатів торгів (аукціону) необхідним є встановлення: чи мало місце порушення вимог законодавства при його проведенні; чи вплинули ці порушення на результати аукціону; чи мало місце порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону.
Також зазначила, що скарга на дії ліквідатора та спори про визнання недійсними результатів аукціону є різними провадженнями у процедурах банкрутства і за статтею 9 КУзПБ розглядаються по різному. 

Обставини справи. Оцінювання доказів.
В провадженні господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа №909/13/22 про банкрутство Житлово-експлуатаційної організації №9.
Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 року суд відкрив провадження у справі про банкрутство Житлово-експлуатаційної організації №9, визнав грошові вимоги ДПС в Івано-Франківській області в сумі 1 862 972 грн 20 коп.
Згідно із постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.06.2023 року ЖЕО №9 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Кобельника О.С.
24.01.2024 року суд визнав грошові вимоги ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в сумі 260 399,97 грн. (ухвала від 24.01.2024).
03.07.2023 ліквідатор ЖЕО № 9 видав наказ № 2 "Про проведення інвентаризації активів підприємства".
08.12.2023 ліквідатор, після аналізу матеріалів реєстраційної справи ЖЕО-9 та відповіді виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 1168/01-09/14в від 31.10.2023, склав інвентаризаційний опис, до якого включив дебіторську заборгованість засновника і учасника ЖЕО-9 –Івано-Франківської міської ради в сумі 20 074 000,00 грн.
01.02.2024 Житлово-експлуатаційна організація № 9, від імені якої діє ліквідатор Кобельник Олег Сергійович, зверталося до Господарського суду Івано-Франківської області в межах справи про банкрутство ЖЕО-9 із позовною заявою до відповідача Івано-Франківської міської ради про стягнення дебіторської заборгованості в сумі 20 074 000 грн 00 коп. Однак 11.03.2024 суд постановив ухвалу про повернення позивачу позовної заяви. Ухвала суду від 11.03.2024 набрала законної сили.
Також в межах справи про банкрутство суд розглянув справу № 909/526/24 за позовом Житлово-експлуатаційної організації №9, від імені якої діє ліквідатор Кобельник Олег Сергійович до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у межах справи про банкрутство Житлово-експлуатаційної організації № 9 та 06.11.2024 ухвалив рішення відповідно до якого в задоволенні позову відмовив. Під час розгляду цієї справи суд встановив, що нежитлові будівлі, що знаходяться за адресами: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 53а, вул. Тарнавського, 37, вул. Січових Стрільців,18, вул. Княгинин, 20 належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Івано-Франківська та не перебували у власності, господарському віданні чи в оперативному управлінні у Житлово- експлуатаційної організації № 9, що виключає можливість їх включення до ліквідаційної маси для погашення боргів кредиторів. Вказане рішення набрало законної сили 20.12.2024. 
24.01.2025 відбулось засідання комітету кредиторів, на якому розглядалося питання за № 3 щодо надання згоди на продаж активів.
Відповідно до протоколу № 4 засідання комітету кредиторів у справі про банкрутство №909/13/22 ЖЕО № 9 від 24.01.2025, на засіданні комітету кредиторів з цього питання комітет кредиторів вирішив надати згоду на продаж майна на запропонованих ліквідатором умовах, а саме: Перший аукціон: лот № 1 – Дебіторська заборгованість засновника і учасника ЖЕО-9 - Івано – Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу ЖЕО-9, а саме допустила заборгованість в сумі 20 074 000,00 грн (різниця між розміром статутного капіталу згідно статуту (20 339 000,00 грн) та розміром статутного капіталу згідно балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2015 р. (265 000,00 грн). Інші дані відсутні. Початкова вартість – 20074000,00 грн. Крок аукціону – 1%. 
25.03.2025 відбувся електронний аукціон № BRD001-UA-20250312-57752 з продажу майна банкрута, а саме - ЛОТ № 1: Дебіторська заборгованість засновника і учасника ЖЕО-9 - Івано – Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу ЖЕО-9, а саме допустила заборгованість в сумі 20 074 000,00 грн (різниця між розміром статутного капіталу згідно статуту (20 339 000,00 грн) та розміром статутного капіталу згідно балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2015 р. (265 000,00 грн). Інші дані відсутні. 
Згідно з протоколом про результати аукціону № BRD001-UA-20250312-57752 від 25.03.2025 переможцем аукціону стала ОСОБА_3 , яка придбала Дебіторську заборгованість засновника і учасника ЖЕО-9 - Івано - Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу ЖЕО-9.
За результатами аукціону сторони склали Акт про придбання майна на аукціоні від 28.03.2025, Покупець на аукціоні (https://prozorro.sale/auction/BRD001-UA-20250312-57752) через оператора електронного майданчика ТОВ "Ю.БІЗ" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, оф. 3, ЄДРПОУ: 38738824) придбав дебіторську заборгованість засновника і учасника ЖЕО №9 - Івано – Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу ЖЕО №9, а саме допустила заборгованість в сумі 20 074 000,00 грн належну Продавцю, надалі майно (п. 2 Акта). 
Згідно з п. 4 Акта Продавець передав Покупцю: дебіторську заборгованість засновника і учасника ЖЕО№9 - Івано – Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу ЖЕО №9, а саме допустила заборгованість в сумі 20 074 000,00 грн (різниця між розміром статутного капіталу згідно статуту (20 339 000,00 грн) та розміром статутного капіталу згідно балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2015 р. (265 000,00 грн); завірені копії документів на вказане майно.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 , ЖЕО №9 в особі ліквідатора Кобельника О. С. та ФОП Севастьянова Е.Е. уклали договір купівлі - продажу права вимоги від 28.03.2025, однак в матеріалах справи цей договір відсутній.
Позивач вважає, що ліквідатор вніс до ліквідаційної маси неіснуючу дебіторську заборгованість, а тому продаж такої заборгованості є незаконним, у зв"язку з чим звернувся в суд із позовом про визнання  неправомірними дій ліквідатора "ЖЕО №9" щодо включення до ліквідаційної маси банкрута дебіторської заборгованості; визнання незаконним включення до ліквідаційної маси дебіторської заборгованості та визнання недійсними результатів електронного аукціону з продажу дебіторської заборгованості.
В підтвердження позовних вимог подав:
- Розпорядження Виконавчого комітету Івано-Франківської Міської ради № 175-р від 22 червня 1993 року ;
- Статут ЖЕО №9 1993 року;
- Рішення Івано-Франківської міської ради (Х сесія) шостого демократичного скликання № 218-Х від 02.06.2011 р. "Про нову редакцію статуту житлово- експлуатаційних організацій 1-9";
- Статут ЖЕО №9 від 27.07.2011; 
- баланси (Звіти про фінансовий стан) станом на І півріччя 2012 року (Форма 2), 30 червня 2012 року (Форма №1), 30 вересня 2012 року (Форма №1), за дев"ять місяців 2012 року ( (Форма №2), 30 вересня 2015 року (Форма №1), за дев"ять місяців 2015 року (Форма №2);
- Акт про проведення перевірки по питанню дотримання ЖЕО №9 (код 194002216) вимог ст.92 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 -VІ, за період з 01.01.2015 по 31.03.2016;
- лист Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради від від 20.05.2025 №11.1-07/141;
- лист Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради від 22.07.2025 №11.1-07/201;
- заяву свідка (в порядку ст.88 ГПК України).

Відповідач та співвідповідачі проти позову заперечили. Вказали, що ліквідатор під час продажу майна в провадженні у справі про банкрутство та оформленні результатів аукціону дотримався всіх процедур, передбачених розділом V Кодексу України з процедур банкрутства та Порядком організації та проведення аукціонів з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які затверджений згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 865. 
В підтвердження заперечень подали: 
- лист Виконавчого комітету Івано-Франківської Міської ради № 1168/01-09/14в від 31.10.2023;
- баланс (звіт про фінансові результати) ЖЕО-9 станом на 30.06.2012 ;
- баланс (звіт про фінансові результати) ЖЕО-9 станом на 30.09.2012 ;
- баланс (звіт про фінансові результати) ЖЕО-9 станом на 30.09.2015 ;
- супровідний лист та матеріали реєстраційної справи ЖЕО- 9.
- наказ № 2 "Про проведення інвентаризації активів підприємства" від 03.07.2023р. та накази про продовження інвентаризації;
- інвентаризаційний опис від 03.07.2023;.
- вимогу про сплату заборгованості від 20.12.2023 р. та докази надіслання;
- вимогу про сплату заборгованості від 11.01.2024 р. та докази надіслання;
- лист виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 14/01-14/5515 від 17.01.2024;
- протокол №4 засідання комітету кредиторів у справі про банкрутство №909/13/22; 
- протокол про проведення аукціону №BRD001-UA-20250312-57752.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме Статуту, який зареєстрований 07.06.1993 року ЖЕО №9 створено як господарську розрахункову самостійну виробничу одиницю з правом юридичної особи, яка діє згідно Закону України "Про підприємства" і підпорядковується міському управлінню житлово-комунального господарства і є державною установою. 
Відповідно до розділу 2 Статуту 1993 року майно ЖЕО № 9 станом на 01.04.1993 р. складається по балансу із основних засобів 24,286 млн крб та оборотних коштів 16,649 млн крб .
02.06.2011 відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради №218-X "Про нову редакцію статуту житлово-експлуатаційних організацій 1-9" затверджено нову редакцію Статуту ЖЕО № 9.
Згідно із п. 1.1. Статуту Житлово-експлуатаційної організації №9 (далі – Статут), ЖЕО №9 є комунальною організацією (установою), утвореною на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська відповідно до Цивільного і Господарського кодексів України і входить до сфери управління Івано-Франківської міської ради.
Засновником ЖЕО є територіальна громада міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради (далі - Засновник) (п.1.2 Статуту).
ЖЕО є самостійною господарською одиницею, набуває прав та обов"язків юридичної особи від дня її державної реєстрації, має поточні та інші (в тому числі валютні) рахунки в установах банків, круглу печатку, штампи, бланки зі своїм найменуванням, знаки для товарів і послуг, а також інші атрибути юридичної особи відповідно до законодавства України.
ЖЕО у своїй діяльності підзвітна й підконтрольна Івано-Франківській міській раді, міському голові, безпосередньо підпорядкована управлінню житлово-комунального господарства (п.п. 1.4, 1.5 Статуту).
Згідно з п. 1.6 Статуту ЖЕО №9 не несе відповідальності за зобов`язаннями Засновника та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.
Відповідно до п. 5.4. Статуту, джерелами формування майна, фінансування
виробничої діяльності, утримання ЖЕО було визначено:
– статутний капітал ЖЕО у розмірі 20 339 000,00 грн.;
– доходи, отримані від надання послуг, а також від іншої господарської діяльності;
– капітальні вкладення;
- грошові та матеріальні внески Засновника;
- кредити банків та інших кредиторів;
- майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у
встановленому законодавством порядку;
- інші джерела, не заборонені законодавством України.
Отже відповідно до розділу 5 Статуту, майно ЖЕО складається із виробничих і невиробничих фондів, а також інших коштів, вартість яких відображається в самостійному балансі ЖЕО і є виключно його власністю. Майно ЖЕО є власністю територіальної громади міста Івано-Франківська і закріплюється за ним на праві оперативного управління.

20.05.2025 Департамент інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради відповідно до листа  №11.1-07/141, повідомив що ЖЕО № 9 створене в 1993 році як господарська розрахункова самостійна виробнича одиниця з правом юридичної особи, яка підпорядковується міському управлінню житлово-комунального господарства і є державною установою, про що було зазначено у її Статуті. Відповідно до розділу 2 Статуту майно ЖЕО № 9 станом на 01.04.93р. складалось згідно з балансом із основних засобів 24,286 млн. крб. та оборотних коштів 16,649 млн. крб.
В 2011 р. на підставі рішення міської ради від 02.06.2011 р. № 218-10 затверджена нова редакція Статуту ЖЕО № 9, яким визначено ЖЕО № 9 як комунальну організацією, утворену на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська. Відповідно до розділу 5 Статуту ЖЕО № 9, джерелами формування майна, фінансової виробничої діяльності, утримання ЖЕО є: статутний капітал ЖЕО у розмірі 20 339 000,00 грн; доходи, отримані від надання послуг, а також від іншої господарської діяльності; капітальні вкладення; грошові та матеріальні внески засновника; кредити банків та інших кредиторів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України.
Статутний капітал ЖЕО-9 було в основному сформований за рахунок вартості житлових будинків, а також нежитлових будинків та техніки, яка перебувала на балансі організації, що відображалося в балансі (звіті про фінансовий стан) організації.
На виконання рішень Івано-Франківської міської ради від 02.06.2011 р. № 212-10 "Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр" та від 31.01.2012р. № 580-20 "Про зміни до рішення міської ради "Про комплексну програму реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста Івано-Франківська на 2011-2015 роки "Реформи, порядок, розвиток" ЖЕО № 9 було передано житловий фонд на баланс КП "Єдиний розрахунковий центр" (зараз КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія").
Зазначив, що з балансу ЖЕО № 9 передавалося майно (житловий фонд), яке не перебувало у власності ЖЕО № 9, а було закріплене за ним на праві оперативного управління і не підлягало включенню у ліквідаційну масу.
Актів прийому-передачі житлового фонду з балансу ЖЕО № 9 на баланс КП "Єдиний розрахунковий центр" Департамент не має.
Згідно інформації з балансу ЖЕО № 9 станом на 31.12.2013р. залишкова вартість основних засобів складала 95 тис. грн (балансова вартість 1183 тис. грн). На балансі ЖЕО перебували чотири будинки, балансова вартість яких складала 864,2 тис. грн, в т.ч. вул. Тарнавського, 37 - 73,9 тис. грн., вул. Княгинин 20 -102,0 тис. грн, вул. Січових Стрільців, 18 - 423,3 тис. грн вул. Галицька, 53 - 265,0 тис. грн.
Відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 26.02.2015 № 117 ЖЕО № 9 передала на баланс КП "Єдиний розрахунковий центр" нежитлові будинки балансовою вартістю 599,2 тис. грн в т.ч. вул. Тарнавського, 37, вул. Княгинин 20 та вул. Січових Стрільців, 18.
Згідно з актом перевірки ЖЕО № 9 за період з 01.01.2015р. по 31.03.2016р., яка проводилася Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську, згідно даних балансу станом на 31.03.2016 року залишкова вартість основних засобів складала 10 тис. грн (балансова вартість 473 тис. грн , в т. ч. будинки (вул. Галицька, 53 - 265,0 тис. грн, машини - 208,0 тис. грн), інших оборотних активів - 4,0 тис. грн.
Іншою інформацією щодо обгрунтування зменшення статутного капіталу ЖЕО № 9 Департамент інфраструктури, житлової та комунальної політики міської ради не володіє.
Стосовно листів (запитів) арбітражного керуючого Кобельника О.С. повідомляємо, що протягом 2023 -2024 років безпосередньо до Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики міської ради такі звернення не надходили.
Відповідно до листа Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради від 22.07.2025 №11.1-07/201, останній зазначив, що рішенням міської ради від 02.06.2011 №218-10 затверджено нову редакцію Статуту ЖЕО №9, однак статутний капітал, сума якого зазначена в Статуті, не був наново сформований, а прописаний згідно балансу ЖЕО на останню звітну дату. У балансі ЖЕО №9 відображена вартість житлового фонду, який перебував на балансі організації.
Згідно із заявою свідка, заступник міського голови директор Департаменту інфраструктури житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради Смушак Михайло Володимирович зазначив, що відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради від 02.06.2011№ 218-10 "Про нову редакцію статуту житлово-експлуатаційних організацій 1-9" затверджено нову редакцію статутів ЖЕО 1-9. В цій редакції статутів була зазначена сума статутного капіталу, яка відповідала на той момент залишковій вартості житлового фонду та нежитлових приміщень, що перебували на балансі кожної ЖЕО. Саме за рахунок цієї вартості було сформовано повністю статутний капітал.
Як свідчать дані балансу ЖЕО № 9 станом на 01.01.2012, 30.09.2012, 31.12.2013, 31.12.2014 та 30.09.2015 неоплачений капітал є відсутнім. Форма фінансової звітності передбачає окремий рядок "Неоплачений капітал", який заповнюється лише за наявності боргу засновника по внесках до статутного капіталу, у даному випадку підстав для його відображення не було і немає.
Передача житлового фонду, який, як видно із показників фінансової звітності, обліковувався у складі основних засобів Житлово-експлуатаційної організації № 9, не є і не може бути підставою визнання дебіторської заборгованості засновника (Івано-Франківської міської ради). При передачі житлового фонду на засновника не покладено грошового зобов`язання компенсувати Житлово-експлуатаційній організації № 9 вартість переданих основних засобів, а сама передача відбулася за рішенням власника комунального майна як розпорядча операція з активами, а не як розрахунок між сторонами. Відтак відсутній контрагент-боржник і відсутні підстави для виникнення дебіторської заборгованості.
Це також підтверджується тим, що Положенням про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 № 1213 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2006 року за №1363/13237, визначено методику відображення в обліку та звітності операцій, що мають особливий характер, зумовлений правовим статусом комунального майна та законодавчим регулюванням діяльності суб`єктів комунального сектору економіки.
У частині безоплатної передачі підприємствами за рішенням органу місцевого самоврядування житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, така передача відображається за кредитом рахунків обліку відповідних активів і дебетом рахунків 13 "Знос (амортизація) необоротних активів", 42 "Додатковий капітал", а залишок - по дебету рахунку 45 "Вилучений капітал" (якщо прийнято відповідне рішення про зменшення статутного капіталу організації внаслідок передачі активів) або по дебету рахунку 44 "Нерозподілені прибутки (непокриті збитки)" (якщо такого рішення не прийнято) - на суму залишкової вартості переданих об"єктів після відображення попередніх облікових записів, зазначених у цьому пункті. Важливо, що такі операції відображаються без визнання будь - яких розрахунків із засновником організації, в тому числі і без визнання дебіторської заборгованості. 
Також згідно цього балансу видно, що на початок періоду станом на 1 січня 2012 року дебіторська заборгованість ЖЕО № 9 складала : за товари, роботи, послуги -800 тис. грн. , за розрахунками з бюджетом 10 тис. грн., інша поточна заборгованість - 192 тис. грн. Якщо в ЖЕО №9 була б на той момент ще інша дебіторська заборгованість, то вона також була би відображена в балансі. Тому включення арбітражним керуючим Кобельником О.С. розміру статутного капіталу до дебіторської заборгованості є безпідставними.
Факт формування статутного капіталу підтверджується копією балансу Житлово-експлуатаційної організації № 9 станом на 30 вересня 2012 року. 
Як видно з копії балансу, на початок звітного періоду: (станом на 1 січня 2012 року) в розділі пасиву балансу 1 "Власний капітал" у статті "Неоплачений капітал" стоїть прочерк. А це означає, що станом на січень 2012 року статутний капітал повністю сформовано. Інакше у даній статті була б сума, яка мала бути оплачена як внесок до статутного капіталу.
Додатково зазначив, що на підставі рішень Івано-Франківської міської ради від 02.06.2011 № 212-10 "Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр" та від 31.01.2012 № 580-20 "Про зміни до рішення міської ради "Про комплексну програму реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста Івано-Франківська на 2011-2015 роки "Реформи, порядок, розвиток" (копії рішень містяться в матеріалах справи) ЖЕО № 9 передано житловий фонд на баланс КП "Єдиний розрахунковий центр" (зараз КП "Управляюча компанія "Комфортний дім" Івано-Франківської міської ради), що відображено у рядку 300 вищезазначеного балансу станом на кінець звітного періоду. Ствердив, що станом на 01.01.2012, статутний капітал був сформований.
Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що ключовим у цій справі є встановлення обставин щодо виникнення та існування дебіторської заборгованості (формування статутного капіталу боржника), оскільки виставлення на аукціон неіснуючого майна (або майна, яке не належить боржнику) є грубим порушенням процедури проведення торгів та є підставою для визнання результатів торгів недійсними.
Вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами та зібрані судом докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.
Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення від 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі " Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").
Отже твердження відповідача про те, що заборгованість щодо внесків до статутного капіталу відображена в балансах підприємства, суд оцінює критично, оскільки дослідивши подані сторонами баланси ЖЕО №9 станом на 30.06.2012, 30.09.2012 та 30.09.2015 встановив, що у таких Розділ "Пасив" п.1 "Власний капітал" містить окремий рядок "Неоплачений капітал" в якому не зазначено жодного запису, що свідчить про відсутність боргу засновника щодо внесків до статутного капіталу.
Статутний капітал боржника був сформований при створенні ЖЕО №9 у 1993 році, тому твердження ліквідатора що такий формувався під час перереєстрації Статуту ЖЕО № 9 є помилковим. 
Крім того, доказів, які би підтверджували наявність спору із засновником під час створення ЖЕО №9 щодо формування статутного капіталу, а також рішення суду про стягнення дебіторської заборгованості з позивача в сумі 20 074 000 грн сторони не подали. 
Відповідно до ч. 2 ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства до обов`язкових умов продажу належать: склад майна (лот); початкова ціна; крок аукціону.
З матеріалів справи вбачається, що лот, який виставлявся на аукціон складався з дебіторської заборгованості, відсутність якої суд встановив під час дослідження доказів . За таких обставин суд вважає, що предмет продажу був відсутній та дійшов висновку, що аукціон відбувся без додержання обов"язкової умови продажу - склад майна (лот).

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Трофимчук проти України" вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Щодо вимоги позивача про визнання неправомірними дій ліквідатора "ЖЕО №9" щодо включення до ліквідаційної маси підприємства - банкрута дебіторської заборгованості засновника, що складається із несплаченого внеску до статутного капіталу.
Відповідно до ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства:
арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України;
ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури;
учасники у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.
Згідно з ч.3 ст.60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю) (ч.6 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства).
Враховуючи викладене, суд зазначає, що Івано-Франківська міська рада як засновник боржника - ЖЕО №9, має право оскаржувати дії ліквідатора та подавати позов про визнання недійсними результатів аукціону. 
Однак звертає увагу позивача на те, що заявлену ним вимогу про визнання неправомірними дій ліквідатора належить розглядати відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства як скаргу на дії арбітражного керуючого, у зв"язку з чим суд відмовляє в її задоволенні. 

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута дебіторської заборгованості засновника, що складається із несплаченого внеску до статутного капіталу.
Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При цьому, в силу положень ст.55 Конституції України звернення до суду з позовом, незалежно від його обґрунтованості, є суб`єктивним правом особи, що є проявом конституційного принципу забезпечення доступу до правосуддя.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, в ЄДРСР №94803669).
Як встановив суд, позивач не обґрунтував і не довів, яким чином задоволення цієї вимоги призведе до відновлення його порушеного права. 
Отже вимога позивача про визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута дебіторської заборгованості засновника, що складається із несплаченого внеску до статутного капіталу не може вважатись ефективним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення його порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформленого протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-20250312-57752 від 25.03.2025 проведеного ТОВ "Ю.БІЗ" з продажу дебіторської заборгованості засновника, що складається із несплаченого внеску до статутного капіталу.
Відповідно до ч.1 ст. 2 цього Кодексу, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 7 цього Кодексу, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь - яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до ст. 73 Кодексу України з процедур банкрутства правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були при цьому порушені.
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, відтак це дає підстави для можливості визнання їх недійсними за правилами визнання недійсними правочинів згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, яка передбачає недійсність правочину в разі недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених, зокрема, в ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 911/1902/17).
Крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (аналогічний висновок викладений у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18). Разом з тим, право на судовий захист, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України, вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було реальним, обґрунтованим і стосувалось індивідуально виражених прав або інтересів такої особи (постанова Верховного Суду від 01.06.2022 року у cправі № 910/11678/18).
Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.
З огляду на викладене, визначальним при розгляді цього спору є встановлення того, чи були порушені законні права та охоронювані інтереси позивача - Івано- Франківської міської ради при вчиненні правочину щодо купівлі-продажу дебіторської заборгованості на аукціоні та оформленого актом про передавання права власності на активи, придбані відповідно до протоколу електронного аукціону.
Суд зазначає, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право продажу такого майна, - ліквідатор і організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи на спірному аукціоні реалізоване майно - дебіторська заборгованість, яка як стверджує відповідач складається із несплаченого внеску позивача, як засновника боржника. В свою чергу позивач стверджує, що така заборгованість відсутня. У зв"язку з чим суд вважає, що реалізація на аукціоні спірного майна порушує право Івано-Франківської на мирне володіння майном (коштами), за захистом якого остання звернулася в суд з позовом про визнання недійсними результатів торгів.
Відповідно до Розділу IV "Ліквідаційна процедура" (статті 58-67) та Розділу V "Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство" (статті 68-89) КУзПБ встановлений порядок здійснення ліквідаційної процедури боржника з моменту визнання його банкрутом, визначений обсяг повноважень ліквідатора, порядок формування ліквідаційної маси, черговість задоволення вимог кредиторів, а також процедуру реалізації (продажу) майна банкрута.
Підставами для визнання результатів аукціону недійсними є недодержання ліквідатором або організатором аукціону вимог цього Закону щодо його проведення, зокрема, порядку визначення початкової вартості майна, яке підлягає реалізації в ліквідаційній процедурі, проведення конкурсу та визначення організатора аукціону, порядку допуску до участі в аукціоні, дотримання строків та часу проведення аукціону, оприлюднення оголошення про проведення аукціону та вимог до його змісту, порядку проведення аукціону (повторного, другого повторного аукціонів).
Порушення порядку організації будь-якого із названих етапів, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Отже, вирішуючи спір щодо визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з таких етапів.
Разом з тим, суд зазначає, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав та інтересів позивача та визначити його дійсне правове становище.
Відтак враховуючи те, що відповідач визначив Івано-Франківську міську раду боржиком, яка таким не є, а також зважаючи на набуття права вимоги на неіснуючий борг (майно) покупцем аукціону, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання недійсними результатів торгів, оскільки аукціон має базуватися на реальних об"єктах та визначенні дійсного предмета продажу.
Суд також констатує, що відчужене майно не існувало, внаслідок реалізації якого порушене право позивача на мирне володіння майном, а тому вимоги про визнання недійсними результатів електронних торгів, є належним способом захисту та підлягають задоволенню, що відповідає принципу справедливості судового розгляду, оскільки забезпечить ефективний захист порушеного права позивача за захистом якого останній звернувся до суду з цим позовом.

Висновок суду.
Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання недійсними результатів електронного аукціону, що буде справедливим та забезпечить ефективний та належний захист прав позивача на мирне володіння майном (коштами), яке ліквідатор безпідставно включив до ліквідаційної маси боржника та відчужив. 

Судові витрати.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За поданий позов Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради сплатив судовий збір в сумі 7 267 грн 20 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №731 від 29 травня 2025 року.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп., суд покладає на відповідача. Судовий збір в сумі 4 844 грн 80 коп. на позивача.
Керуючись статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
частково задовольнити позов Івано-Франківської міської ради до Житлово-експлуатаційної організації №9, ліквідатора Кобельника Олега Сергійовича, Фізичної особи-підприємця Севастьянової Еліте Ериківни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.БІЗ" про визнання неправомірними дій ліквідатора "ЖЕО №9", визнання незаконним включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута 20 074 000 грн 00 коп. дебіторської заборгованості, визнання недійсними результатів електронного аукціону, проведеного 25.03.2025 ТОВ "Ю.БІЗ" з продажу дебіторської заборгованості.

Визнати недійсними результати електронного аукціону, оформлені відповідно до протоколу про проведення аукціону №BRD001-UA-20250312-57752 від 25.03.2025 ТОВ "Ю.БІЗ" з продажу дебіторської заборгованості засновника і учасника "ЖЕО №9" – Івано-Франківської міської ради, яка не повністю внесла вклад до статутного капіталу "ЖЕО №9".

Стягнути з Житлово-експлуатаційної організації №9 (вул.Галицька, 53-А, м. Івано-Франківськ, 76019, код 19400216) на користь Івано-Франківської міської ради (вул.Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76608, код 33644700) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

В решті позову відмовити. 

Судовий збір в сумі 4 844 ( чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.02.2026

Суддя Т. В. Максимів