ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4009/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2025, (суддя суду першої інстанції Максименко Л.Я.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №280/4009/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
16.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в кому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 11.04.2025 року №083850025599 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 04.04.2025 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду з 15.10.1992 року по 18.02.2002 року згідно із трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1989 року та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 04.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зверталась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою для призначення дострокової пенсії за віком як матері дитини особи з інвалідністю, проте, ГУ ПФУ в Київській області рішенням відмовило позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з тим, що відсутні документи про визнання дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку та відсутній необхідний страховий стаж. Зокрема до стажу роботи не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки колгоспника з 15.10.1992 року по 18.02.2002 року.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 30.07.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 11.04.2025 №083850025599 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.10.1992 по 18.02.2002 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1989. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованим до страхового стажу періодом роботи. В іншій частині позовних вимог, - відмовив. Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що страховий стаж позивача становить 12 років 10 місяців 15 днів. За результатами розгляду поданих позивачем документів не зараховано період роботи позивача у колгоспі за записами трудової книжки з 15.10.1992 по 18.02.2002, оскільки відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні та в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК -5 відсутня інформація про роботу у вказаний період. Для зарахування періоду роботи з 15.10.1992 по 18.02.2002 необхідно надати довідку про відпрацьовані у колгоспі вихододні та встановлений мінімум вихододнів, видану на підставі первинних документів за час виконання роботи. Також, позивачем не надано документів на підтвердження визнання дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. На думку відповідача, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.04.2025 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про дострокове призначення пенсії за віком у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 11.04.2025 року №083850025599. 
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що відповідно до пункту 2.18 Порядку Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою, Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1599/11846 визнання особою в інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується, випискою з акту огляду у МСЕК, огляду у МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.
Вік заявниці – 52 роки. Страховий стаж особи становить 12 років 10 місяців 15 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви:
до страхового стажу не зараховано: період роботи у колгоспі за записами трудової книжки від 07.07.1989 НОМЕР_1 з 15.10.1992 по 18.02.2002, оскільки відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні та в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказаний період. Для зарахування періоду роботи з 15.10.1992 по 18.02.2002 необхідно надати довідку про відпрацьовані у колгоспі вихододні та встановлений мінімум вихододнів, видану на підставі первинних документів за час виконання роботи.
Позивачем не надано документи про визнання дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки відсутні підстави для призначення дострокової пенсії та відсутній необхідний страховий стаж.
Не погодившись з прийнятим відповідачем 1 рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). 
Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно пункту третього частини 1 статті 115 Закону №1058-ІV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Встановлені обставини справи свідчать, що у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвомм про народження серія НОМЕР_2 від 03.04.2025.
Відповідно Висновку № 4 на дитину-інваліда віком до 16 років від 13.02.2006 року (яке було дійсне до 01.03.2008 року), ОСОБА_2 , мав захворювання та патологічний стан, що відповідає розділу І пункту 1 підпункту 1.10 Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком на 16 років та визнаний дитиною-інвалідом до 16 років. (Даний діагноз встановлено ще в Михайлівському районі Запорізької області).
Відповідно до Медичного висновку № 5 на дитину-інваліда з дитинства у віці до 16 років від 15.02.2008 року (яке було дійсне до 01.03.2010 року) ОСОБА_2 , визнаний дитиною-інвалідом у віці до 16 років, з діагнозом, зокрема, розумова відсталість.
Відповідно до медичного висновку №208 на дитину-інваліда з дитинства у віці до 16 років від 11.01.2010 року (яке було дійсне до 01.04.2011 року), ОСОБА_2 , знову визнано дитиною інвалідом з дитинства, та встановлено відповідні діагнози.
Відповідно до Виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія АВ № 0826794 від 16.05.2017 року, ОСОБА_2 отримав третю групу інвалідності безстроково. Причина – інвалідність з дитинства.
Також, відповідно до довідки від 31.03.2025 №1589 лікарсько-консультативної комісії, виданої комунальним некомерційним підприємством “Обласного клінічного закладу психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб”, зазначено, що ОСОБА_2 мав медичні психіатричні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до 6 річного віку з діагнозом легка розумова відсталість.
Відповідачем 2 у спірному рішенні посилається на відсутність документів, які б підтверджували визнання наявності інвалідності у дитини до досягнення нею шестирічного віку.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Пунктами 2, 17, 2.18 Порядку № 22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідний висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Із вказаного встановлено, що мати дитини з інвалідністю має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а та постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 510/475/17.
Як видно з наданої позивачем довідки від 31.03.2025 №1589 лікарсько-консультативної комісії, виданої комунальним некомерційним підприємством “Обласного клінічного закладу психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб” син позивача, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав медичні психіатричні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до шестирічного віку з діагнозом легка розумова відсталість.
За таких обставин, суд першої інстанцї правильно вказав на безпідставність доводів відповідачів про ненадання позивачем документів, що підтверджують наявність сина позивача, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичних показань для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Стосовно незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 15.10.1992 по 18.02.2002 суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788 (далі - Закон №1788) гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно положень статті 2 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
У відповідності до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 07.07.1989 містить наступні записи: 
- 15.10.1992 прийнята в члени колгоспу імені Свердлова Михайлівського р-ну, Запорізької обл. (в подальшому реорганізовано в ООО “ЗАРЯ”) (запис №3-4);
- 18.02.2002 звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною (запис №5).
Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою колгоспу.
У матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем, під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі, в тому числі без поважних причин.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що їх безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача.
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача 1 прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Також, колегія суддів враховуючи те, що саме рішення відповідача 1 послугувало підставою звернення до суду з цим позовом, погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність покладення на нього обов`язку по відновленню порушеного права позивача, шляхом зобов`язання зарахувати спірний період роботи до страхового стажу, а також здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 в адміністративній справі № 280/4009/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя А.А. Щербак