ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2955/25(916/4814/25)	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» - адвокат Клачок Б.О.
Від Державного підприємства «СЕРВІС» - адвокат Сажієнко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Державного підприємства «СЕРВІС»
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви, суддя суду першої інстнації Демешин О.А., м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 04.12.2025
по справі №916/2955/25 (916/4814/25)
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ БІ ШІППІНГ» 
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: розпорядника майна арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державного підприємства «СЕРВІС» 
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СКМ Марін Сервіс»
про стягнення 800 486,72 грн. з підстав заборгованості за Договором морського агентування № 17.06 від 17.06.2024р.
яка заявлена в межах справи № 916/2955/25
за заявою кредитора Державного підприємства «СЕРВІС» 
до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Бі Шіппінг» 
про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
До Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив суд: 
- накласти арешт на морське судно «ТАМАНСКИЙ» (IMO:8727044), судновласником якого є Державне підприємство «СЕРВІС», яке знаходиться в акваторії морського порту Усть-Дунайськ, Філії Усть-Дунайськ ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії морського порту Усть-Дунайськ;
- заборонити капітану морських портів Рені, Ізмаїл та Усть-Дунайськ, Філії Усть-Дунайськ ДП «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна «ТАМАНСКИЙ» (IMO:8727044) з акваторії морського порту Усть-Дунайськ.
На думку заявника, своєю поведінкою ТОВ «ДЖИ БІ ШИППІНГ» ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором морського агентування від 17.06.2024 № 17.06, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг та сум оплачених позивачем в інтересах відповідача рахунків ДП АМПУ за стоянку біля причалу т/х «ТАМАНСКИЙ».
З огляду на обставини неналежного виконання Договору морського агентування № 17.06 від 17.06.2024 ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» щодо оплати наданих послуг та портових зборів, ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» вважає, що у нього виникло право морської вимоги у зв`язку з дисбурсменськими витратами, які здійснюються щодо судна капітаном, власником, фрахтувальником або агентом, а також будь-якою комісійною, брокерською або агентською винагородою, що сплачується стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером, що в свою чергу є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно «ТАМАНСКИЙ».

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» задоволено; накладено арешт на морське судно «ТАМАНСКИЙ» (IMO:8727044), судновласником якого є Державне підприємство «СЕРВІС», яке знаходиться в акваторії морського порту Усть-Дунайськ, Філії Усть-Дунайськ ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії морського порту Усть-Дунайськ; заборонено капітану морських портів Рені, Ізмаїл та Усть-Дунайськ, Філії Усть-Дунайськ ДП «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна «ТАМАНСКИЙ» (IMO:8727044) з акваторії морського порту Усть-Дунайськ.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/484/25).
Апелянт вказав, що вимога агента щодо стягнення саме портових зборів не є морською привілейованою вимогою і не може бути підставою для арешту судна, оскільки належним суб`єктом стягнення є виключно адміністрація порту.
На думку апелянта, включення неакцептованих агентських витрат до складу заявленої морської вимоги не змінює їх правової природи, не трансформує їх у привілейовані морські вимоги та не створює у морського агента правового статусу належного кредитора у розумінні п. 3 ст. 358 КТМ України.
Апелянт зазначив, що на момент звернення із заявою про арешт судна договір бербоут-чартеру був розірваний, фрахтувальник втратив будь-яке право користування судном, окрім, як вище зазначалося, обов`язку повернути орендоване майно у спосіб і місці, що регулюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Цивільним кодексом, Інструкцією щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та поверненням з оренди нерухомого / іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затвердженої наказом Фонду державного майна України іншими нормативно – правовими актами у сфері оренди державного майна та умовами договору оренди (бербоут – чартеру від 19.12.2022).
Апелянт також вказав, що з огляду на недоведеність заявником того, що боржник ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» є власником чи фрахтувальником морського судна «ТАМАНСЬКИЙ», - слід дійти висновку, що ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» не може вважатись у даному випадку судновласником (фрахтувальником), у зв`язку з чим, на вказане судно не може бути накладено арешт.
Апелянт зазначив, що суд не дослідив і не встановив, чи наявне у ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» інше майно, у тому числі судна, що перебувають у його власності та можуть бути об`єктом забезпечення вимог позивача без втручання у право власності держави.
На думку апелянта, використання фіктивних або маніпулятивно сконструйованих морських вимог для забезпечення позову призводить до грубого обмеження суверенних прав держави та створює реальні ризики втрати та/або пошкодження державного активу.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі № 916/2955/25(916/4814/25) та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» про забезпечення позову відмовити.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/484/25).
Позивач вказав, що пред`явлені вимоги містять в собі, зокрема, вимоги щодо стягнення лоцманських зборів, плати за буксирування, дисбурсменських витрат, в тому числі портових та канальних зборів. В свою чергу, вимоги портових та канальних зборів є привілейованими вимогами у розумінні Глави 2 Кодексу торговельного мореплавства України, що відповідає критерію а) ч.1 ст. 43 КТМ України. Тому помилковим є висновок апелянта про те, що в даному випадку заявлені ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» вимоги на підставі фінального дисбурсментського рахунку № 86 не в повному обсязі відповідають поняттю морської вимоги, на підставі якої судно може бути арештовано.
Позивач зазначив, що ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» не виконало своїх зобовязань перед морським агентом та не сплатило дисбурсментський рахунок, у звязку з чим і виникла морська вимога, передбачена пунктами 15, 17, 19 ч. 1 ст. 42 КТМ України та пп. n п. 1 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року. В заяві про забезпечення позову достатньо ґрунтовно викладено обставини виникнення заборгованості по портовим зборам з вини фрахтувальника судна – ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ». Обов`язок щодо їх сплати відповідно до Договору № 17.06.2024 покладено саме на Судновласника (ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ»).
Позивач також вказав, що з інформації, наданої апелянтом, можна зробити висновок про те, що Договір фрахтування розірвано 14.08.2025 - підтвердження отримання повідомлення з боку ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» (лист від 14.08.2025 № 14/08-1 доданий до апеляційної скарги). Отже, на момент виникнення вимоги (в останній редакції – 13.08.2025) ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» ще був фрахтувальником судна на підставі Договору бербоут-чартеру від 19.12.2022.
На думку позивача, без документально підтвердженої передачі судна власнику говорити про припинення договірних зобов`язань між апелянтом та фрахтувальником судна передчасно. Крім того, зміни до Державного суднового реєстру України щодо судна ТАМАНСКИЙ/TAMANSKIY, ІМО номер: 8727044, у зв`язку з одностороннім розірванням договору бербоут-чартеру від 19.12.2022, щодо припинення фрахтування вказаного судна та виключення з Державного суднового реєстру України відомостей про фрахтувальника -ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» (код ЄДРПОУ 43667090) було внесено лише 21.11.2025.
Позивач зазначає, що станом на теперішній час вбачаються підстави для закриття апеляційного провадження, оскільки апелянтом не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням вирішувалися питання про його права, інтереси та обов`язки.
Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ДП «СЕРВІС», а ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 у справі № 916/2955/25 (916/4814/25) залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2955/25 (916/484/25) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/2955/25 (916/484/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/484/25) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/484/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2955/25 (916/484/25).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/4814/25); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 30.01.2026; призначено справу №916/2955/25 (916/4814/25) до розгляду у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на 12.02.2026 о 12:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
12.02.2026 у судовому засіданні прийняв участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» – адвокат Клачок Б.О.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/2955/25(916/4814/25) до 11.03.2026 о 14:00 год; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 29, в залі засідань № 7, 3-й поверх; явка представників учасників у справі не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; оз`яснити учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
11.03.2026 у судовому засіданні прийняли участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» - адвокат Клачок Б.О. та представник Державного підприємства «СЕРВІС» - адвокат Сажієнко І.О.
Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026, якою повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/2955/25(916/4814/25) до 11.03.2026 о 14:00 год, була отримана в електронному кабінеті ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» – 13.02.2026, арбітражним керуючим Демчаном О.І. – 13.02.2026., ТОВ «СКМ Марін Сервіс» - 13.02.2026.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 11.03.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/4814/25), до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/4814/25) по суті, не дивлячись на відсутність представників окремих учасників справи, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Щодо клопотання апелянта про долучення доказів, колегія суддів зазначає наступне.
09.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «СЕРВІС» надійшло клопотання про визнання поважними причини неподання ДП «СЕРВІС» до суду першої інстанції доказів та про долучення таких доказів, а саме: листа-відповіді Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 30.01.2026 № 1555/02-1-1/15-26 з додатками (Витяг з електронної версії ДСРУ, копії листа Адміністрації судноплавства від 24.11.2025 № 19401/02-1-1/15-25) на адвокатський запит від 27.01.2026.
Колегія суддів ухвалою у протокольній формі залишила дані докази без розгляду з огляду на наступне.
Згідно із частиною другою статті 80 ГПК позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі 909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.
У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Відповідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.
Тобто в будь-якому випадку, в разі неможливості подання доказів до суду першої інстанції, апелянт відповідні докази має подати разом з апеляційною скаргою.
При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом та винесення оскаржуваного рішення. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Отже, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання сторонами таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19.
Враховуючи те, що лист-відповідь Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 30.01.2026 № 1555/02-1-1/15-26 не існував на момент розгляду заяви судом першої інстанції, то такий доказ не приймається колегією суддів до уваги.
Крім того, апелянт не обґрунтував неможливість подання разом з апеляційною скаргою витягу з електронної версії ДСРУ та копії листа Адміністрації судноплавства від 24.11.2025 № 19401/02-1-1/15-25, тому такі докази залишаються без розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом.
До Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив суд: 
- накласти арешт на морське судно «ТАМАНСКИЙ» (IMO:8727044), судновласником якого є Державне підприємство «СЕРВІС», яке знаходиться в акваторії морського порту Усть-Дунайськ, Філії Усть-Дунайськ ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії морського порту Усть-Дунайськ;
- заборонити капітану морських портів Рені, Ізмаїл та Усть-Дунайськ, Філії Усть-Дунайськ ДП «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна «ТАМАНСКИЙ» (IMO:8727044) з акваторії морського порту Усть-Дунайськ.
Заява мотивована наступним.
17.06.2024 між ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» («Агент») та ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» («Судновласник») укладено Договір морського агентування № 17.06, згідно якого Агент здійснює агентське обслуговування плавзасобу Судновласника - т/х «ТАМАНСЬКИЙ».
Так, за канальний збір та лоцманське проведення т/х «ТАМАНСКИЙ» Філією «Дельталоцман» ДП «АМПУ» виставлено рахунок № ДР-02548 від 19.12.2024 на загальну суму 49 666, 04 грн, з яких: 
- зовнішньопортове лоцманське проведення – 7 238,14 грн; 
- внутрішньопортове лоцманське проведення – 3 083,02 грн;
- канальний збір – 39 095,50 грн; 
- інформаційні послуги – 249,38 грн.
Також, для оплати портових зборів за прохід 19.12.2024 гирлом Бистре т/х «ТАМАНСКИЙ», Державним підприємством «АМПУ» в особі Ізмаїльської філії ДП АМПУ «Аміністрація Ізмаїльського морського порту», виставлено рахунок ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» № 14634/0/8 від 19.12.2024 на портові збори (адміністративний, корабельний та санітарний) на суму 88802, 98 грн, з яких:
- корабельний збір – 76 515,55 грн;
- адміністративний збір – 6 143,66 грн;
- санітарний збір – 6 143,66 грн.
Для оплати за послугу швартування т/х "TAMANSKIY" (прапор Україна) в порту Вилкове, 19 км затон Базарчук, буксиром Плутон, ТОВ "ВІМЕКСІМ ЛОГІСТІК" (Код ЄДРПОУ 45332525) виставлено рахунок ТОВ "ДЕНЬЮБ ГЕЙТС" № 04 від 19.12.2024 року на суму 52 617,84 грн, в тому числі ПДВ 20% - 8 769,64 грн.
Крім того, в процесі агентування т/х «ТАМАНСЬКИЙ» були заказані послуги (окрім портових зборів) для проведення швартовних операцій, у зв`язку з чим виставлено відповідний рахунок № 11 від 25.03.2025 року ФОП Сенів Юрій Леонідович на суму 53 079,20 грн, з яких: 
- швартові операції – 9 132,00 грн; 
- причальний збір – 9 702,20 грн;
- катер для виходу комісії – 34 245 грн.
Для сплати всіх вищезазначених послуг ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» 20.12.2024 на електронну пошту ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» було надіслано проформу дисбурсментського рахунку № 86 від 19.12.24 на суму 557 315,74 грн
Як зазначив заявник, починаючи з 04.02.2024 року на адресу ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» почали находити претензії від надавачів послуг по заходу т/«ТАМАНСКИЙ» в зв`язку з простроченням оплати, про що судновласника було проінформовано, у зв`язку з чим, ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» за невиконання грошових зобов`язань, з причин несплати ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» за замовлені послуги, вимушено понесло витрати щодо сплати штрафних санкцій (пені) за відповідними претензіями, що підтверджується платіжними інструкціями № 40 від 06.02.2025, № 77 від 05.03.2025, № 114 від 03.04.2025, № 131 від 06.05.2025 на загальну суму 3 777,33 грн.
Також, Ізмаїльською філією ДП «Адміністрація морських потрів України «(Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на адресу ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» скеровано претензію від 21.02.2025 року № 217/14-0202/вих щодо оплати рахунку № 14634/08 від 19.12.2024 року на суму 88802,98 грн, а також штрафних та компенсаційних нарахувань у розмірі 2613,00 грн.
07.03.2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖІ БІ ШІППІНГ" було сплачено на користь ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» 91 415, 98 грн за проформою дисбурсментського рахунку №86 від 19.12.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 1187 від 07.03.2025, тобто за рахунок вказаних коштів фактично погашено заборгованість по оплаті рахунку та пені, які були виставлені Ізмаїльською філією АМПУ (портові збори) – рахунок №14634/08 від 19.12.2024.
В свою чергу, як стверджує заявник, 30.04.2025 ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» сплачено канальний збір та лоцманське проведення т/х «ТАМАНСКИЙ» згідно рахунку № ДР-02548 від 19.12.2024 на рахунок філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» в сумі 49 666,04 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 130 від 30.04.2025р.
Ураховуючи викладене, ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» на адресу ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» скеровано письмову претензію від 06.05.2025 № ДГ/30, в якій повідомлено про нарахування агентської винагороди за місяці простою судна в затоні Базарчук, а також з пропозицією у термін до 26.05.2025 погасити існуючу заборгованість в сумі 455 881,53 грн (фінальний дисбурментський рахунок № 86 від 06.05.2025). У відповідь на вказану претензію отримано лист ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» від 08.05.2025 № 1-08/05 з проханням корегувати фінальний дисбурсменський рахунок № 86 від 06.05.2025 з виключенням додаткової агентської винагороди, яка на думку боржника нарахована без належних правових підстав.
13.08.2025 від Філії Усть-Дунайськ ДП «АМПУ» Адміністрація МП Усть-Дунайськ на адресу ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» надійшов рахунок № 1/74 від 13.08.2025 з приміткою – «стоянка біля причалу», судно – «ТАМАНСКИЙ», на оплату портових зборів на загальну суму 96071, 65 грн, з яких: - корабельний збір (вхід) – 40029,89 грн; - корабельний збір (вихід) – 40029,89 грн; - адміністративний збір – 6073,58 грн; Санітарний збір – 9938, 29 грн.
Вказане, як вважає заявник, підтверджується листом Філії Усть-Дунайськ ДП «АМПУ» №324/25-01-00/Вих від 11.11.2025 у відповідь на адвокатський запит, згідно якого агентське обслуговування судна т/х «ТАМАНСКИЙ» (IMO 8727044) під час заходу до морського торговельного порту «Усть-Дунайск» 19.12.2024 здійснювалося ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС». Філія виставила рахунок на передплату №1/74 від 13.08.2025р. в розмірі 96071,65 грн. на адресу ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС». Оплата на рахунок Філії не надходила.
У зв`язку з отриманням вказаного вище рахунку, ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» 13.08.2025 було виставлено фінальний дисбурсментський рахунок № 86 на загальну суму 712 326,07 грн (з урахуванням попередньої переплати по фінальному дисбурсментського рахунку № 83 - в сумі 8667,14 грн) , яка складається з: 
- відшкодуванням витрат Агента по Рахунку «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» № ДР-02548 від 19.12.2024 на загальну суму 47904,28 грн (без ПДВ) та штрафних санкцій на суму 3 777, 33 грн; (сплачено ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС»);
- відшкодуванням витрат Агента по Рахунку Філії Усть-Дунайськ ДП «АМПУ» Адміністрація МП Усть-Дунайськ на адресу ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» № 1/74 від 13.08.2025 на суму 96 071, 65 грн; (не сплачено)
- відшкодуванням витрат Агента по Рахунку ФОП Сенів Юрій Леонідович № 11 від 25.03.2025 на суму 53079,20 грн; (не сплачено)
- відшкодування витрат Агента щодо рахунків ФДУ «Одеський район Держгідрографії» хх-UD-25 та xx-IZ-25 по оплаті маякового збору на суму 25000,00 грн; (не сплачено)
- відшкодування витрат Агента по рахунку ТОВ «ВІМЕКСІМ ЛОГІСТІК» (рах.04) - послуга швартування буксиром «Плутон» на суму 43848, 20 грн; (не сплачено);
- Агентська винагорода в сумі 53854,84 грн без урахування ПДВ (п. 3.2.1 Договору № 17.06.від 17.06.2024);
- Додаткова агентська винагорода (за 7 місяців) в сумі 376983,88 грн(п.3.2.2 Договору № 17.06 від 17.06.2024); 
- Послуги автотранспорту - 8285,36 грн (п.3.2.3 Договору № 17.06 від 17.06.2024);
- Сума ПДВ 20% - 12188,47 грн.
Таким чином, на думку заявника, своєю поведінкою ТОВ «ДЖИ БІ ШИППІНГ» ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором морського агентування від 17.06.2024 № 17.06, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг та сум оплачених позивачем в інтересах відповідача рахунків ДП АМПУ за стоянку біля причалу т/х «ТАМАНСКИЙ». 
Як стверджує заявник, сума заборгованості ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» перед ТОВ ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» складає 724 916,90 грн:
- Портові та канальні збори за виставленими рахунками в сумі 271 442,42 грн;
- Агентська винагорода в розмірі 1560 доларів США, що станом на момент звернення до суду складає 65925,6 (офіційний курс НБУ на 24.11.2025 42,26 грн);
- Послуги автотранспорту в розмірі 250 доларів США, що станом на момент звернення до суду складає 10565,00 грн (офіційний курс НБУ на 24.11.2025 42,26 грн); 
- Сума додаткової агентської винагороди згідно виставленого фінального дисбурсментського рахунку № 86 від 13.08.2025 в розмірі 376 983,88 грн.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з таких підстав.
Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
При цьому вжиття заходів забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
По своїй природі забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 9 ч. 1 статті 137 вказаного кодексу визначені заходи забезпечення позову, згідно яких позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.
Згідно до ч. 2 ст. 30 ГПК України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.
Відповідно до ч. 2 ст. 138 ГПК України заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.
Порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952р., до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України №3702-VI від 07.09.2011р., та яка набула чинності для України 16.05.2012р. (далі - Конвенція 1952 року), а також главою 4 Кодексу торговельного мореплавства України Арешт суден (далі - КТМ).
За положеннями п.1 ч.1 ст.1 Конвенції 1952 року морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.
Згідно зі ст.2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.
Статтею 4 Конвенції визначено, що на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.
Частиною 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.
Відповідно до ст. 41 КТМ України судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.
Відповідно до ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України Судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна. У вказаній статті зазначено перелік вимог, які законодавець визначає які саме вимоги підпадають під цю категорію та слугують підставою для арешту судна. 
Відповідно до ст. 43 КТМ України, судно, стосовно якого виникли морські вимоги, може бути арештовано тільки за наявності хоча б однієї з таких умов:
а) вимога входить до категорії привілейованих вимог згідно з пунктами 1, 2, 3-5 і 7 статті 358 цього Кодексу; 
б) вимога ґрунтується на зареєстрованій заставі судна 
в) вимога стосується права власності на судно або володіння ним; 
г) вимога, не зазначена у підпунктах "а", "б" і "в" цієї статті, але якщо особа, якій судно належить на праві власності на час виникнення вимоги, несе відповідальність за цією вимогою і є його власником на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна; - фрахтувальник судна за бербоут-чартером несе відповідальність за цією вимогою і є фрахтувальником судна за бербоут-чартером або власником його на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна. 
Будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.
З аналізу наведеної норми вбачається, що закон встановлює сукупність двох обов`язкових юридичних фактів, відсутність хоча б одного з яких унеможливлює застосування арешту судна: 
- наявність відповідальності особи за морською вимогою, що виникла у період, коли ця особа була власником або фрахтувальником судна; 
- перебування судна на момент початку процедури арешту у власності або фактичному користуванні саме цієї особи. 
Положеннями Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна та КТМ України встановлено імперативні умови за яких допускається арешт на конкретне морське судно щодо якого заявляється виключно морська вимога, зокрема, якщо в момент виникнення такої вимоги особа, якій судно належало на праві власності є відповідальною за морською вимогою і є власником судна, коли арешт був накладений або якщо фрахтувальник судна договором чартеру/ оренди судна в момент виникнення морської вимоги є відповідальним за такою вимогою і є фрахтувальником за договором чартеру/оренди або власником судна при накладенні арешту
При цьому, відповідно до ст. 20 КТМ України, судновласником у цьому Кодексі визнається юридична або фізична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна, чи використовує на інших законних підставах. 
Власником судна є фізична або юридична особа, яка здійснює відносно закріпленого за нею судна права, до яких застосовуються правила про право власності. 
Фрахтувальником, в свою чергу, за змістом положень ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України та ст. 912 Цивільного кодексу України , є особа, що на підставі договору фрахтування набуває права володіння та користування судном від власного імені, тобто фактично є орендарем судна. 
Між тим, вирішальним при розгляді питання про накладення арешту на морське судно у випадку відповідальності іншої особи, ніж власника морського судна, за морською вимогою, є доведений належними та допустимими доказами факт законної правової підстави володіння та користування такою особою конкретним морським судном
Як вбачається з матеріалів справи, ДП «СЕРВІС» на праві господарського відання належить судно нафтоналивне/хімовоз «ТАМАНСКИЙ», IМО 8727044, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на судно № 000040 від 05.12.2022. 
За результатами проведеного аукціону в ЕТС «Прозорро. Продажі», між ДП «СЕРВІС» та ТОВ «Юридична компанія «Ессаймент», яке в подальшому перейменовано на ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» (Фрахтувальник) (ідентифікаційний код - 43667090 Місцезнаходження: Україна, 65014, м. Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 1/20) було укладено договір бербоут-чартеру від 19.12.2022 «ТАМАНСКИЙ». Договір від 19.12.2022 містить застереження щодо фінансової безпеки відносно судна «ТАМАНСКИЙ», зокрема Фрахтувальники повинні гарантувати Судновласникам відшкодування збитків і забезпечити невикористання заставного права на судно якого б то не було характеру, що виникає протягом терміну чартеру, коли воно знаходиться під контролем Фрахтувальників, і звільняти Судновласників від відповідальності по претензіях, що виникають до Судновласників у зв`язку з експлуатацією судна Фрахтувальниками. Якщо судно буде арештовано в зв`язку з претензіями чи заставним правом, що виникли у процесі експлуатації його Фрахтувальниками, останні повинні за свій рахунок прийняти будь - які розумні міри, що забезпечують звільнення судна в прийнятний термін, і за свій рахунок внести заставу, що гарантує звільнення судна, інше. 
Передача судна в бербоут-чартер не припиняє права власності на це судно. Фрахтувальники лише володіють і користуються судном протягом строку дії цього чартеру. Фрахтувальнику забороняється змінювати прапор та отримувати документи на право плавання під державним прапором інших держав. Метою фрахтування є отримання Судновласником прибутку у вигляді чартерної плати, а також здійснення Фрахтувальниками перевезень вантажів, згідно визначених меж перевезень відповідно до Класифікаційного Свідоцтва, виданого Регістром судноплавства України.
12.08.2025 ДП «СЕРВІС» листом за вих. № 165/2025 «Про розірвання в односторонньому порядку договору бербоут – чартеру від 19.12.2022 судна «ТАМАНСКИЙ» повідомило ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ», що договір бербоут – чартеру від 19.12.2022 було припинено його достроковим розірванням.
Прийняття ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» повідомлення про розірвання договору бербоут чартеру від 19.12.2022 підтверджується листом-повідомленням Фрахтувальника на адресу ДП «СЕРВІС» від 14.08.2025 за вих. № 14/08-1 про сприйняття повідомлення про розірвання
Таким чином, починаючи з 12.08.2025 договір бербоут – чартеру від 19.12.2022 судна «ТАМАНСКИЙ» було припинено, а отже ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» вратило статус фрахтувальника судна «ТАМАНСКИЙ».
14.11.2025 ДП «СЕРВІС» опубліковано оголошення в газету «Урядовий Кур`єр», що втрачене свідоцтво про право плавання під Державним Прапором України (судновий патент), серія АС, номер 000239 судна ТАМАНСКИЙ/TAMANSKIY, ІМО номер: 8727044, вважати не дійсним.
Як зазначив апелянт, 21.11.2025 Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту судноплавства):
- внесено зміни до Державного суднового реєстру України щодо судна ТАМАНСКИЙ/TAMANSKIY, ІМО номер: 8727044, у зв`язку з одностороннім розірванням договору бербоут-чартеру від 19.12.2022, щодо припинення фрахтування вказаного судна та виключено з Державного суднового реєстру України відомості про фрахтувальника -ТОВ «ДЖІ БІ ШІППІНГ» (код ЄДРПОУ 43667090);
- повернуто ДП «СЕРВІС» оригінал свідоцтва про право плавання під Державним Прапором України (судновий патент), серія АС, номер 000038, видане 15.12.2022.
На підтвердження даних обставин до апеляційної скарги надано свідоцтво про право плавання під Державним Прапором України (судновий патент), серія АС, номер 000038, видане 15.12.2022.
Крім того, факт розірвання договору бербоут-чартеру не заперечується учасниками даної справи.
Заяву про забезпечення позову у даній справі було подано 02.12.2025, тобто вже після розірвання договору бербоут-чартеру.
Таким чином, ТОВ «ДЖІ БІ ШИППІНГ», як особа, яка несе відповідальність за заявленою морською вимогою, на момент початку процедури арешту судна «ТАМАНСЬКИЙ» не була ні власником, ні фрахтувальником, що виключає можливість застосування до такого судна арешту відповідно до частини другої статті 43 КТМ України. 
За наведених обставин накладення арешту на судно за боргами фрахтувальника, які (можливо) виникли під час дії договору фрахтування, після припинення такого договору та повернення судна судновласнику ДП «СЕРВІС», суперечить прямим приписам КТМ України та призводить до безпідставного обмеження прав ДП «СЕРВІС», як особи, яка не є боржником за відповідною морською вимогою.
Відповідно до ч. 2-4 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Для запобігання виникнення такої ситуації, суд повинен був встановити і перевірити шляхом виклику заявника або розгляду заяви в судовому засіданні:
- фактичний та юридичний статус судна на момент початку арешту – хто є власником судна та хто фактично користується судном; 
- чи перебуває судно на момент початку арешту у користуванні фрахтувальника, який нібито несе відповідальність за морською вимогою; 
- чи була особа, щодо якої заявлено морську вимогу, власником або фрахтувальником судна на момент виникнення конкретної морської вимоги; 
- чи не було припинено фрахтування або розірвано договір бербоут-чартеру, внаслідок чого судно повернулося до судновласника та більше не перебувало у користуванні фрахтувальника.
В свою чергу, не встановлення судом першої інстанції зазначених обставин призвело до порушення вимог частини 2 статті 43 КТМ України, оскільки арешт судна накладений щодо особи, яка на момент початку процедури вже не має жодних прав користування судном, та судно не перебуває у її користуванні. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення заяви ТОВ «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» про арешт судна «ТАМАНСЬКИЙ» для забезпечення морської вимоги, адже у позивача відсутня морська вимога до судновласника судна «ТАМАНСЬКИЙ» - ДП «СЕРВІС».
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає за потрібне відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на необхідність закриття апеляційного провадження у даній справі, адже як було встановлено вище оскаржувана ухвала безпосередньо впливає на права апелянта як судновласника судна, на яке було накладено арешт. Дані обставини свідчать про те, що оскаржуваною ухвалою вирішувалося питання про права ДП «СЕРВІС», що свідчить про наявність у апелянта права на оскарження такої ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку, судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/4814/25) – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/2955/25 (916/4814/25) – скасувати.
Прийняти нове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЬЮБ ГЕЙТС» про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 23.03.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран