справа № 462/406/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року          м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 
за участю секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження: 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №12025141390000860 від 31.07.2025 року за обвинуваченням 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Глинець, Яворівського району, Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , будучи 02.12.2024 притягнутий Пустомитівським районним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік, достовірно знаючи про наявність даної постанови суду, яка набрала законної сили, про що ОСОБА_4 повідомлено у визначений законом спосіб, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для виконання всіма фізичними особами на всій території України, діючи умисно, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 30 липня 2025 року близько 19 год. 55 хв., здійснював керування по вул.Збиральна, 7 у місті Львові автомобілем марки «Кіа» моделі «CEED», державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 та був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП на підставі ст.35 Закону України «Про національну поліцію» і надалі притягнутий до встановленої законодавством адміністративної відповідальності. 
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 382 КК України. 
В судовому засіданні обвинувачений вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що станом на день вчинення правопорушення дійсно був позбавлений права керування транспортним засобом, але із поважних причин мав скористатися автомобілем та не знайшов нікого, хто б допоміг йому. Шкодує про вчинене.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. 
Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає доведеним факт умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Обставиною, яка пом`якшує вину обвинуваченого ОСОБА_4 та передбачена ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, той факт, що він раніше не судимий, вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України у виді штрафу. 
Запобіжний захід судом обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов в межах кримінального провадження не було заявлено. 
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Речові докази: 
-диск із відеозаписами із бодікамер працівників патрульної поліції за 30.07.2025 – залишити в матеріалах справи. 
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1