МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв

16 лютого 2026 р.	справа № 640/6721/21 	

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, розглянув адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 	

до відповідача	Головного управління ДПС у м. Києві, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, 	

про	скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.20 р. № 1203872-3312-2655 	
В С Т А Н О В ИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, яке під час розгляду справи було замінено на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі - відповідач або ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2020 р. № 1203872-3312-2655.
На обґрунтування своїх вимог позивачка пояснила, що відповідач невірно розрахував суму податку, а саме не застосував понижувальний коефіцієнт в розмірі 0,75% та виходив з невірного розміру мінімальної заробітної плати в 4 192 грн., замість 4 173 грн. Крім того, спірне податкове повідомлення-рішення надіслано відповідачем поза межами строку, встановленого ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. Податкового кодексу України (далі - ПК України, тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, ним вірно обрахована сума податкового зобов`язання, а несвоєчасне надіслання податкового повідомлення-рішення не звільняє позивачку від обов`язку сплати визначеної ним суми податку.
3 квітня 2025 р. справа прийнята до провадження суддею Миколаївського окружного адміністративного суду Морозом А.О. та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач повторно подав відзив, в якому послався на правомірність розрахунку суми податку, навівши елементи такого розрахунку та послався на висновки Верховного Суду з приводу дотримання контролюючим органом положень ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. ПК України, згідно з якими порушення строків, визначених цією нормою, не може бути підставою для звільнення платника податків від обов`язку сплати сум податку.
Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа об`єкта нерухомості складає 140 м кв., а житлова - 87 м кв.
16 лютого 2020 р. ГУ ДПС у м. Києві прийняло спірне податкове повідомлення-рішення № 1203872-3312-2655, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 р. в розмірі 3 755,70 грн.
Не погодившись з правомірністю вказаного рішення, 5 січня 2021 р. позивачка подала на нього скаргу, яка була розглянута рішенням ДПС України від 18 лютого 2021 р. № 769/М/99-00-06-01-04-09 та залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2020 р. № 1203872-3312-2655 залишено без змін.
Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу вірного розрахунку суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також правових наслідків несвоєчасного надіслання податкового повідомлення-рішення.
Стаття 10 п. 10.1. пп. 10.1.1. ПК України визначає, що до місцевих податків належить, в тому числі, податок на майно.
Стаття 12 п. 12.3. пп. 12.3.1., 12.3.2. ПК України передбачає, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Рішенням Київської міської ради від 18 жовтня 2018 р. № 1910/5974 були внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 р. № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" шляхом викладення в новій редакції додатку 1 “Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві” (далі - Положення).
Відповідно до норм цього Положення:
платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п. 1.1.);
об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 2.1);
базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п. 3.1.);
база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п. 3.2.);
база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (п. 4.1.);
ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (п. 5.1.);
ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості встановлюються відповідно до таблиці № 1 до цього Положення (п. 5.2. пп. 5.2.1.).
В свою чергу, таблиця № 1 “Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки” встановлює, що ставка податку за 1 кв. метр у відсотках від розміру мінімальної заробітної плати на “Будівлі житлові” для фізичних осіб складає 1,500, тобто 1,5%.
Згідно з приміткою № 4 до згаданої таблиці, з 1 січня до 31 грудня 2019 р. до ставки податку об`єктів нерухомості, що класифікуються за цими підкласами, для фізичних осіб застосовується понижуючий коефіцієнт 0,75.
Позивачка, як слідує з наведеного в її позовній заяві власного розрахунку суми податку, вважає, що відповідач повинен був застосувати понижуючий коефіцієнт 0,75, тоді як у його розрахунку фігурує ставка податку 1,12.
З цього приводу слід зазначити, що позивачка помилково ототожнює такі поняття як “ставка податку” та “понижуючий коефіцієнт”.
Понижуючий коефіцієнт в розмірі 0,75, про який йде мова в примітці № 4 до таблиці № 1 “Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки” Положення, не є самостійною величиною, яка сама по собі застосовується при обрахунку розміру податку - такий коефіцієнт застосовується виключно разом із ставкою податку, як величина, на яку ставка податку зменшується.
Отже, розрахунок ставки податку здійснюється наступним чином: 1,500х0,75=1,125 (відповідачем заокруглено до 1,12), де 1,500 це ставка податку визначена в таблиці № 1 “Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки” Положення, а 0,75 - понижуючий коефіцієнт відповідно до примітки № 4 до цієї таблиці.
Таким чином, відповідач вірно визначив ставку податку в розмірі 1,12 та застосував при її розрахунку понижуючий коефіцієнт в розмірі 0,75.
Не знаходять свого підтвердження і аргументи позивачки про те, що відповідач застосував мінімальну заробітну плату в розмірі 4 192 грн., а не 4 173 грн.
Статтею 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” з 1 січня року установлена мінімальна заробітна плата в місячному розмірі на рівні 4 173 грн.
З урахуванням цього показника, розрахунок ставки податку в грошовому виразі здійснюється так: 1,125 х 4 173/100=46,94625 грн. (відповідачем заокруглено до 65 після зап`ятої), де 1,125 - ставка податку з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,75, а 4 173 - мінімальна заробітна плата в 2019 р. визначена законом про Державний бюджет України на цей рік.
З урахуванням викладеного, розрахунок податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 р. здійснюється таким чином: 140 м кв. - загальна площа квартири позивачки, мінус 60 м кв., на які зменшується ця база оподаткування відповідно до п. 4.1. пп. 1 Положення, що дорівнює 80 м кв., які множаться на 46,95 грн., що складає 3 756 грн. (сума податкового повідомлення-рішення - 3 755,70 грн.).
За таких обставин, відповідач вірно розрахував суму податку, в тому числі застосувавши понижуючий коефіцієнт в розмірі 0,75 та взявши до розрахунку мінімальну заробітну плату в розмірі 4 173 грн.
Судом не знайдено жодних системних або математичних помилок в розрахунках відповідача.
Також не можуть бути взяті до уваги пояснення ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення, через порушення ГУ ДПС у м. Києві строку його надіслання визначеного ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. ПК України.
Відповідно до ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Оскільки податкове зобов`язання позивачці було визначене за 2019 р., то спірне податкове повідомлення-рішення необхідно було надіслати до 1 липня 2020 р., тоді як воно датоване 16 грудня 2020 р., а надіслано 22 грудня 2020 р.
Жодне положення ПК України не пов`язує недотримання податковим органом строків надсилання податкового повідомлення-рішення з його недійсністю (неправомірністю).
Зазначена обставина (несвоєчасне надіслання податкового повідомлення-рішення) впливає виключно на відповідальність за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Так, ст. 266 п. 266.10. пп. 266.10.2. ПК України визначає, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Таким чином, відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2020 р. № 1203872-3312-2655, діяв правомірно та вірно розрахував розмір податкового зобов`язання, а надіслання податкового повідомлення-рішення поза строком, визначеним ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. ПК України, не позбавляє позивачку обов`язку сплатити податок.
За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Судові витрати покладаються на позивачку.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ЄДРПОУ 44116011) відмовити.
2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз