Справа № 505/644/25
№ 2/505/1236/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області 
у складі: головуючої судді Ващук О.В.,
за участі секретаря судового засідання - Федорцової І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту, що має юридичне значення для спадкування,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Подільської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту, що має юридичне значення для спадкування, а саме що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , належний йому як спадкоємцю після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки фактично прийняв спадщину, але належним чином її не оформив. Фактично він є спадкоємцем 1 черги за законом, як рідний син покійного, інших спадкоємців немає, однак на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем та своєчасно не звернувся із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з психологічною травмою, пов`язаною зі смертю батька ОСОБА_2 та отриманим пораненням.
Зокрема ОСОБА_1 зазначив, що з 26.09.2019 року є військовослужбовцем, а з 24 лютого 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. 28.06.2023 року отримав поранення під час виконання бойових завдань. Відповідно проходив лікування у такі періоди: з 29.06.2023 року по 30.06.2023 року (м.Дніпро); 04.07.2023 року по 21.07.2023 року (м.Чернівці); з 22.09.2023 року по 06.10.2023 року (м.Подільськ); з 28.12.2023 року по 31.01.2024 року (м.Чуднів); з 19.02.2023 року по 13.03.2024 року (м.Житомир). 
У вересні 2024 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на що нотаріус йому повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та рекомендував звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Після смерті ОСОБА_4 позивач користується спадковим будинком, проводить поточні ремонти в будинку, обробляє присадибну ділянку, приймав участь в похованні ОСОБА_4 , в нього знаходяться документи на житловий будинок.
Крім того, позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, який необхідний для оформлення спадщини, а саме що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 14.09.2005 року, згідно якої ОСОБА_4 дійсно проживав з 1998 року за адресою АДРЕСА_2 . 
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 відмовлено у задоволені заяви про звільнення від сплати судового збору та позовну заяву залишено без руху, надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.
Позивач 11 березня 2025 року подав до суду заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Крім того, задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та зобов`язано Приморську державну нотаріальну контору у м. Одеса надати суду належним чином завірені матеріали спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.
04 червня 2025 року від завідувача Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеси Пенчева К. надійшов лист за №265к/01-16 від 30 квітня 2025 року, згідно якого після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа заведена Сівун Ф.Й., приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області.
09 липня 2025 року ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області витребувано у приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. - належним чином завірені матеріали спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Продовжено строк підготовчого провадження у даній справі строком на тридцять днів.
15 серпня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи №02/2024 щодо майна ОСОБА_2 .
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2025 року, задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі належним чином завірені матеріали спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 12.11.2025, яка зареєстрована в канцелярії суду 19.01.2026 року, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа не заводилася, та не передавалася до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі, згідно акту приймання-передавання незакінчених спадкових справ Подільської районної державної нотаріальної контори Одеської області. 
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Івасишин В.П. не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник Подільської міської ради Подільського району Одеської області Поплавська Ю.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, зазначила, що не заперечують проти заявлених позовних вимог.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 жовтня 1993 року народження - ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Зареєстрованим місцем проживання позивача, згідно довідки про реєстрацію місця проживання, за відомостями Балтської міської ради Одеської області, є АДРЕСА_3 . 
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданий 20 липня 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №572. 
Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку серії НА0306925 від 01 серпня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Крисюк Л.В. - ОСОБА_3 придбав житловий будинку з надвірними та господарчими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_4 . 
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданий 22 квітня 1998 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Котовської міської ради Одеської області - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №199. 
Як вбачається з довідки голови квартального комітету від 14 вересня 2005 року - ОСОБА_2 дійсно проживав за адресою АДРЕСА_4 . Після його смерті батька будинок належить сину ОСОБА_2 .
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.
Згідно ч. 1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
В силу статті 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
За ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Таким чином, для визначення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК УРСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась».
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.
Згідно з пунктом 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Так, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_2 вступив в управління майном після смерті свого батька ОСОБА_3 , отже в розумінні статті 549 ЦК УРСР прийняв спадщину. 
З урахуванням викладеного, а також того, що позивач довів належними, допустимими та достатніми доказами факт вступу ОСОБА_2 в управління майном після смерті його батька ОСОБА_3 (відповідно до ЦК УРСР), суд дійшов висновку про доведеність факту прийняття ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом.
Стосовно іншої позовної вимоги щодо визначення позивачу додаткового строку достатнього для прийняття спадщини 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20).
Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Судом встановлено, що позивач на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 постійно не проживав, а також у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (з 14.07.2023 року по 14 січня 2023 року) не звертався до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Судувід 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі№750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , посилаючись на його пропуск із поважних причин. Зокрема, у зв?язку з отримання поранення під час виконання бойового завдання та тривалого лікування. 
Так, згідно копій виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 , 1993 року народження (а.с.13), виписки з картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3883 ОСОБА_1 (а.с.18) свідоцтва про хворобу №325 від 03.07.2024 року (а.с.20-21), останній 28.06.2023 року отримав травму в результаті військових дій, якому надавалася допомога на етапах евакуації, а саме: з 29.06.2023 року по 30.06.2023 року (м.Дніпро); 04.07.2023 року по 21.07.2023 року (м.Чернівці); з 22.09.2023 року по 06.10.2023 року (м.Подільськ); з 12.12.2023 року по 25.12.2023 року (м.Чуднів); з 28.12.2023 року по 31.01.2024 року (м.Чуднів); з 19.02.2023 року по 15.03.2024 року (м.Житомир); з 10.06.2024 року по 05.07.2024 року (м.Одеса). 
Тому, суд дійшов висновку, що причини, вказані позивачем, є тими непереборними обставинами, які перешкоджали йому протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.
Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі №545/1231/23 (провадження №61-16142св23)
Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі №185/777/17.
Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_2 , терміном у три місяці.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264-265, 294, 315, 316 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт, прийняття ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини після смерті його батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном, як спадкоємцем першої черги за законом.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Подільськ, Подільський район, Одеська область.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач: Подільська міська рада Подільського району Одеської області, місце знаходження: просп. Шевченко, 2, м. Подільськ, Одеська область.
У зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному з 27 лютого 2026 року по 02 березня 2026 року, текст рішення складено 03 березня 2026 року. 

Суддя О.В. Ващук