ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/6261/24 пров. № А/857/46280/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року в справі № 300/6261/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції – Микитин Н.М.,
час ухвалення рішення – 13 жовтня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі - відповідач) про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.07.2024 року за №926030147001 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період проходження служби в лавах радянської армії з 03.05.1977 по 07.05.1979 та період роботи в Галицькій районній раді з 30.04.2002 по 06.04.2006 на посаді заступника голови районної ради, з 06.10.2006 по 01.05.2016 на посадах радника голови районної ради, начальника загального відділу районної ради, начальник організаційного відділу виконавчого апарату районної ради, заступника керуючого справами виконавчого апарату районної ради.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з 21.07.2024 на пенсію за віком відповідно до пункту 10 розділу XI Закону № 889-VIII та статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що час роботи в органах місцевого самоврядування, зараховується до стажу державної служби лише до 04.07.2001 року.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV. Така обставина визнається та не заперечується сторонами.
Відповідно до записів трудової книжки від 27.06.1976, ОСОБА_1 :
- з 03.05.1977 року по 07.05.1979 року проходив службу в радянській армії;
- з 30.04.2002 року по 06.04.2006 року - обраний заступником голови Галицької районної ради;
- з 06.10.2006 року по 16.02.2021 року - радник голови районної ради, начальник загального відділу районної ради, начальник організаційного відділу виконавчого апарату районної ради,заступник керуючого справами виконавчого апарату Галицької районної ради.
Також 30.04.2002 року позивач прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та йому присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 30.04.2004 року позивачу присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 04.04.2006 року позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.
21.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, що визнається та не заперечується сторонами.
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Відповідач 2 рішенням від 29.07.2024 року за №926030147001 відмовив позивачу в проведенні переходу на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, у зв`язку з відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України - 20 років. В рішенні вказано, що період роботи в Галицькій районній раді з 30.04.2002 по 06.04.2006 на посаді заступника голови Галицької районної ради, з 06.10.2006 по 16.02.2021 на посадах радника голови районної ради, начальника загального відділу районної ради, начальник організаційного відділу виконавчого апарату районної ради, заступника керуючого справами виконавчого апарату районної ради, тобто займав посади в органах місцевого самоврядування, а тому такі не підлягають зарахуванню до стажу державної служби. Таким чином, станом на 01.05.2016 позивач займав посаду в органах місцевого самоврядування з присвоєнням рангу посадовій особі органу місцевого самоврядування, а тому в позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу.
Крім того, період проходження служби в лавах Радянської армії з 03.05.1977 по 07.05.1979 також не зараховано до стажу державної служби.
Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
До 1 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом № 3723-XII.
Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом № 889-VIII.
При цьому, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Суд констатує, що право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-XII як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі № 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі № 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі № 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі № 431/991/17.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону № 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.
В межах судового розгляду, скаржник (відповідач) доводить, що в позивача відсутній стаж державної служби, оскільки останній працював посадовою особою органу місцевого самоврядування.
У цьому контексті судова колегія зазначає, що відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" № 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 № 283 (діяла до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.
Більше того, Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися.
Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.
Також Верховним Судом в постанові від 11.04.2023 року в справі № 1.380.2019.003855 відхилено міркування про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача.
Статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, зокрема, четверту категорію – посади заступників голів районних рад; шосту категорію – керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних рад.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 від 27.06.1976, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач, з 03.05.1977 року по 07.05.1979 року проходив службу в радянській армії; - з 30.04.2002 року по 06.04.2006 року - обраний заступником голови Галицької районної ради; 30.04.2002 прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 11 та 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 04.04.2006 присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 06.10.2006 прийнятий на посаду радника голови Галицької районної ради; з 07.11.2006 переведений на посаду начальника загального відділу районної ради, з 15.07.2015 переведений на посаду начальника організаційного відділу виконавчого апарату районної ради, з 01.02.2017 заступника керуючого справами виконавчого апарату районної ради, 16.02.2021 – звільнено у зв`язку з реорганізацією (а.с.12-22).
Факт перебування позивача в періоди з 30.04.2002 по 06.04.2006 та з 06.10.2006 по 16.02.2021 на посадах в органах місцевого самоврядування підтверджується також розрахунком трудового стажу, який міститься в матеріалах справи (а.с. 23).
За приписами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством
Так, Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, був чинний до 01.05.2016.
У п.3 Порядку КМУ №283 передбачено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
військової служби з 03.05.1977 року по 07.05.1979 підлягає до зарахування до стажу державної служби позивача.
Суд зазначає, що віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватися поряд із положенням Закону України «Про державну службу».
Як вже встановлено судом вище, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не зараховано до стажу державної служби позивача період військової служби 03.05.1977 року по 07.05.1979 (а.с.24-25).
Проходження позивачем військової служби у період 03.05.1977 року по 07.05.1979 підтверджується трудовою книжкою від 27.07.1976 (а.с.13).
За таких обставин, вказаний період військової служби позивача зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відтак позивач станом на 01.05.2016 перебував на посаді прирівняній до посади державної служби, та на цю дату мав стаж державної служби більше ніж 10 років.
Отже колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.07.2024 року за №926030147001 позивачу безпідставно та необґрунтовано відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу", а порушене право підлягає поновленню з часу звернення із заявою.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року в справі № 300/6261/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.