Справа № 308/17796/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Данко В.Й.,

за участю:
секретаря судового засідання – Павлюх Л.М.,
представник заявника – Чорій Н.В.,
представник заінтересованої особи – Голубка І.І.,
заявниці – ОСОБА_1 ,
перекладача – Якоб Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чорій Наталія Володимирівна, за участю заінтересованої особи – Головне Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чорій Н.В., за участю заінтересованої особи – Головне Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяви обґрунтована тим, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року є необхідним для одержання паспорта громадянина України.
До суду від заінтересованої особи надійшли письмові пояснення, у яких представник відповідного учасника справи просить заяву про встановлення юридичного факту залишити без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.
Ухвалою від 08.12.2025 суддя залишив заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 16.12.2025 суддя прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.
Заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заява з огляду на таке.
Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 22.10.2021 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Добронь, Закарпатської області.
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №00037598042 від 22.11.2022 зафіксовано, що матір`ю заявниці є ОСОБА_2 .
Листом Великодобронської сільської ради №36 від 05.04.2024 представника заявниці повідомлено про відсутність відомостей про початок періоду її проживання у с. Тисаагтелек.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади за відомостями Великодобронської сільської ради за період з 27.12.2002 по 05.04.2024 на час формування видання заявниця проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Заявниця зверталася через свою представницю до Ужгородського відділу №2 ГУ ДМС у Закарпатській області із заявою від 18.10.2024 про перевірку належності до громадянства України, у якій просила перевірити її належність до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України».
Листом Ужгородського відділу №2 ГУ ДМС у Закарпатській області від 01.11.2024 представника заявниці повідомлено про розгляд звернення від 24.10.2024.
Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 від 22.11.2022 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті – с. Тисаагтелек.
Згідно з випискою з погосподарської книги №39 від 26.02.2024 стверджується, що станом на 1986 року за дворогосподарством, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 особовий рахунок № НОМЕР_3 , сторінка №8, книга №3 проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до листа Великодобронської сільської ради вих.№27 від 23.01.2026 відомості погосподарської книги свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за вказаною адресою.
Згідно з листом Великодобронської сільської ради вих. №23 від 23.01.2026 згідно з по господарською книгою №4, особового рахунка № НОМЕР_4 за 1991 рік, у домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , обліковувалася у склад сім`ї як дочка голови домогосподарства.
Відповідно до довідки Великодобронської сільської ради №7 від 19.01.2026 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.09.1985 по 28.08.1989 навчався в Тисянській початковій школі.
Згідно з листом Малодобронського ліцея Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №12 від 22.01.2026 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.09.1989 по 08.06.1994 був учнем Малодобронської ЗОШ І-ІІ ступенів.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
За змістом пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі – ППВСУ №5 від 31 травня 1995 року), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1)згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2)чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3)заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4)встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. 
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 по справі №520/19532/19.
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Згідно з п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність заявницею факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, оскільки долучені нею документи є достатніми для підтвердження обставин, на які вона покликається.
Так, суд встановив, що листом Великодобронської сільської ради №36 від 05.04.2024 підтверджується, що заявниця проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з випискою з погосподарської книги Великодобронської сільської ради №39 від 26.02.2024 заявниця станом на 1986 року проживала та була зареєстрована за дворогосподарством АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що заявниця їй відома, а до села вона переселилася ще з 1996 році.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що переселилася у село 30 років тому і є сусідкою заявниці. Свідок підтвердила, заявниця має сина.
Відповідно до листа Великодобронської сільської ради вих.№27 від 23.01.2026 відомості погосподарської книги свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за у с. Тисаагтелек Ужгородського району протягом 1991 року.
Листом Великодобронської сільської ради вих. №23 від 23.01.2026 стверджується, що згідно з по господарською книгою №4, особового рахунка № НОМЕР_4 за 1991 рік, у домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , обліковувалася у склад сім`ї як дочка голови домогосподарства.
Довідкою Великодобронської сільської ради №7 від 19.01.2026 та листом Малодобронського ліцея Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №12 від 22.01.2026 підтверджується, що ОСОБА_3 навчався у Тисянській початковій школі з 01.09.1985 по 28.08.1989, а також був учнем Малодобронської ЗОШ І-ІІ ступенів.
У судовому засіданні ОСОБА_6 , допитаний у якості свідка, підтвердив, що знає заявницю з 10-річного віку. Крім того, свідок пояснив, що заявниця має сина, а саме – ОСОБА_7 . Як зазначив свідок, заявниця не виїжджала на заробітки та проживала постійно у АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні ОСОБА_8 , допитана в якості свідка, пояснила, що в селі Тисаагтелек живе з 1986 року, народилася у с. Демичі, а потім переїхала у с. Тисаагтелек. За словами свідка, заявниця заробляє тим, що допомагає іншим людям та працює у теплицях, має 1 сина, а саме – ОСОБА_7 . Свідок підтвердила, що заявниця постійно жила у с. Тисаагтелек.
У постанові від 09.08.2023 року у справі № 494/1239/19 Верховний Суд зазначив, що факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року можуть підтвердити такі документи: відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка б містила відомості стосовно перетину заявником державного кордону та відомості щодо документу, який посвідчував особу заявника під час такого перетину; інформація з місця навчання, роботи заявника; свідоцтва про народження дітей на території України; докази втрати паспортного документа або докази його обміну, тощо. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 року у справі №740/4027/20 визначено, що факт постійного проживання не може бути визнаний доведеним, якщо відсутні «персоніфіковані» документи, які б чітко вказували на місце проживання особи відносно якої встановлюється юридичний факт.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення досліджуваної заяви, оскільки факт, про встановлення якого просить заявниця, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується показаннями допитаних свідків, а також дослідженими судом письмовими доказами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чорій Наталія Володимирівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме – факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відомості про учасників справи:
заявниця – ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 
заінтересована особа – Головне Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області код ЄДРПОУ 37809328, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Івана Коршинського, буд. 12-А.

Суддя           В.Й. Данко