ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2310/25
Головуючий у першій інстанції – Ільченко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/565/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Шарапової О.Л.,
суддів: Висоцької Н.В., Скрипки А.А.
секретар: Шапко В.М.
Сторони:
позивачка: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року, суддя Ільченко О.І., місце ухвалення оскаржуваного рішення – місто Прилуки, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів, з врахуванням уточненої позовної заяви (а.с.50-51), в розмірі 37 422,20 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, на користь якої стягуються аліменти з відповідача в розмірі частини його доходів до повноліття доньки, згідно судового наказу, виданого Прилуцьким міськрайонним судом від 07.06.2018 справа №742/1512/18. Відповідач рішення суду не виконує, аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів з 2018 року по січень 2025 року в розмірі 82 685 грн 75 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем, тому позивач, керуючись положеннями ст.196 СК України, просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів відповідачем а також понесені судові витрати по справі.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на неправильне застосування судом положень ст.196 СК України, неправильне тлумачення та застосування положень ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом не досліджено належним чином факт прострочення сплати аліментів у кожному окремому місяці спірного періоду, не встановлено строки виконання кожного аліментного зобов`язання та не надано правової оцінки тривалості та системності порушень відповідачем свого обов`язку щодо утримання дитини.
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на помилковість оцінки наявних у справі доказів, надавши перевагу виключно довідці з місця роботи відповідача.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що наявність переплати або погашення заборгованості у майбутньому не усуває факту прострочення щомісячних платежів у попередні періоди, а отже не звільняє платника аліментів від відповідальності у вигляді пені.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає,що суд ототожнивши сукупний баланс платежів із належним виконанням зобов`язання, фактично нівелював зміст ст.196 СК України.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що застосування до відповідача штрафних санкцій є прямим підтвердженням його винної поведінки, оскільки штраф у виконавчому провадженні накладається саме як захід відповідальності за невиконання або неналежне виконання рішення суду про стягнення аліментів. Отже, наявність таких постанов органу ДВС виключає можливість визнання відповідача добросовісним платником у спірний період.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Відповідно до судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 червня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходів до повноліття доньки, починаючи з 14.05.2018 (а.с.13 зворот).
Постановою головного державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про від 20.06.2018 відкрито виконавче провадження №56634612 з виконання судового наказу №2-н/742/124/18, виданого 07.06.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання спільної дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Станом на вересень 2025 року відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, наданого старшим державним виконавцем Прилуцького відділу ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наумейко А.О., заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 становить 52 147,10 грн (а.с.45).
З постанови про накладення штрафу від 14.09.2023 старшого державного виконавця Прилуцького відділу ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наумейко А.О. вбачається, що у виконавчому провадженні №56634612 на відповідача ОСОБА_2 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 7 422,10 грн за несплату аліментів згідно з п.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за період з 01.10.2020 по 31.08.2023 (а.с.47).
З постанови про накладення штрафу від 10.02.2025 старшого державного виконавця Прилуцького відділу ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наумейко А.О. вбачається, що у виконавчому провадженні №56634612 на відповідача ОСОБА_2 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 7 337,10 грн. за несплату аліментів згідно п.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за період з 01.09.2023 по 31.10.2024 (а.с.46).
Відповідно до довідки ТОВ «Агрофірма «Лосинівська» №06-10/1 від 06.10.2025 за період з лютого по вересень 2025 року загальна сума утриманих та перерахованих аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складає 61 977,30грн, з яких 30 988,65 грн сплачено в рахунок боргу за аліментами (а.с.33).
Згідно з частиною 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував добросовісність платника за спірний період, а також те, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо сплати аліментів на утримання своєї дитини, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від сплати аліментів. 
Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Розглядаючи справу, судом встановлено, що дійсно на даний час із заробітної плати відповідача відбуваються систематичні відрахування присуджених поточних аліментів і боргу за аліментами. Із розрахунку вбачається, що за період із липня 2024 року по вересень 2025 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня, оскільки нарахований сукупний розмір аліментів за вказаний період становить 52 181 грн 40 коп., фактично відповідачем сплачено 62 677 грн 30 коп. Наданий державним виконавцем розрахунок про наявний розмір заборгованості за аліментами в установленому законом порядку не оскаржувався та його дані не спростовані.
Проте, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону взагалі не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини ОСОБА_2 , оскільки судом не зазначено жодного доказу, на підставі якого він дійшов вказаного висновку, також не зазначено, чим доведено відповідачем вжиття усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.
Крім того, ОСОБА_2 у своє відзиві на позовну заяву не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами на протязі певного часу.
Отже, суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.1 статті 196 СК України.
Враховуючи вищевикладене, у суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Правильність розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем не спростована.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 141, 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 37 422 (тридцять сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 20 копійок за період з 01.07.2024 по 01.09.2025 включно. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 3 028 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Судді: