ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Львів	Справа № 500/2919/25 пров. № А/857/37948/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) у справі №500/2919/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
14.05.2025 позивачка ( ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач), в якому просила: скасувати та визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950019559 від 27.01.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.10.1993 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 30.09.2005; з 01.12.2005 по 31.12.2005; з 01.01.2006 по 31.01.2006; з 01.01.2007 по 31.01.2007; з 01.05.2007 по 30.06.2007; з 01.01.2008 по 08.12.2008, та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснити перерахунок з дня звернення та провести виплату пенсії.
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950019559 від 27.01.2025 відмовлено позивачці в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, до якого не зараховано період роботи як приватний підприємець з 05.10.1993 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків, з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 28.02.2020, з 01.06.2020 по 15.12.2020, оскільки відсутні дані Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування про сплату страхових внесків. На переконання позивачки, спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 05.10.1993 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008, підтверджуються доказами, а відсутність відомостей, неналежне зберігання та фіксування державними органами інформації про її страховий стаж, відбулось не з її вини.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950019559 від 27.01.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що за приписами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи як приватний підприємець з 05.10.1993 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 28.02.2020, з 01.06.2020 по 15.12.2020, оскільки відсутні дані Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
10.11.2025 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що суд першої інстанції проаналізувавши норми Закону прийшов до вірного висновку, що незалежно від сплати страхових внесків страхувальником-роботодавцем періоди з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008 підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають враховуватися при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії за віком, незалежно від повноти відомостей Реєстру щодо сплати страхових внесків. Також зазначає, що оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, оскільки позивач досягла відповідного віку, має достатній загальний страховий стаж, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950019559 від 27.01.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1979 протягом трудової діяльності працювала на різних посадах, зокрема в період з 26.01.2004 по 08.12.2008 на посаді продавця непродовольчих товарів.
Згідно з довідкою №9597/6/19-00-24-04/ НОМЕР_2 від 02.07.2021, виданої Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, ОСОБА_1 перебувала на обліку як суб`єкт господарської діяльності - фізична особа-підприємець з 05.10.1993 по 15.12.2020.
20.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950019559 від 27.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу 65 років. Страховий стаж позивача 12 років 7 місяців 12 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не можуть бути враховані періоди роботи як приватного підприємця з 05.10.1993 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 28.02.2020, з 01.06.2020 по 15.12.2020, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування про сплату страхових внесків. Згідно з реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно змісту ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частинами 1, 3 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення», йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Положеннями ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (Порядок №637).
Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Відтак, колегія судів зазначає, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у рішенні №191950019559 від 27.01.2025 послалось на те, що страховий стаж ОСОБА_2 становить 12 років 7 місяців 12 днів, що є меншим за необхідний 15 років, до якого не зараховано період роботи як приватного підприємця з 05.10.1993 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 28.02.2020, з 01.06.2020 по 15.12.2020, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування про сплату страхових внесків. Згідно з реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (Порядок № 22-1).
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (індивідуальні відомості про застраховану особу). Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
З матеріалів справи, а саме з довідки №9597/6/19-00-24-04/16115 від 02.07.2021, виданої Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на обліку як суб`єкт господарської діяльності - фізична особа-підприємець з 05.10.1993 по 15.12.2020. За періоди: з 05.10.1993 по квітень 1999 року загальна система оподаткування; травень 1999 року фіксований податок; з червня 1999 року по грудень 2003 року загальна система оподаткування; січень 2004 року фіксований податок; з лютого 2004 року по 15.12.2020 загальна система оподаткування.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1979 слідує, що ОСОБА_1 26.01.2004 прийнята на роботу продавцем непродовольчих товарів на підставі трудового договору №435 від 26.01.2004 та 08.12.2008 звільнена з роботи за ст.36 КЗпП України (за згодою двох сторін).
01.01.2004 набрали чинності положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із ч.2 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
За приписами ч.4-6, 9, 10 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Здійснивши аналіз вказаних вище правових норм, колегія суддів наголошує, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Окрім цього, апеляційний суд зауважує на висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на відповідному підприємстві.
За відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то довідка форми ОК-5 не містить відомості як про сплату страхових внесків, так і про виплату позивачці доходу роботодавцем фізичною особою - підприємця ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008.
Проте згідно з відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/ суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період 1 кварталу 2004 року по 4 квартал 2008 та за період 1 кварталу 2008 року по 4 квартал 2008 року, ОСОБА_1 , отримувала заробітну плату від ОСОБА_3 , а саме: 1 квартал 2004 року 309,00 грн (податок нараховано 16,20 грн та перераховано 55,98 грн); 2 квартал 2004 року 309,00 грн (податок нараховано 16,20 грн та перераховано 0,00 грн); 3 квартал 2004 року 615,00 грн (податок нараховано 53,97 грн та перераховано 0,00 грн); 4 квартал 2004 року 615,00 грн (податок нараховано та перераховано 53,97 грн); 1 квартал 2005 року 0,00 грн (податок нараховано та перераховано 0,00 грн); 2 квартал 2005 року 870,00 грн (податок нараховано та перераховано 58,62 грн); 3 квартал 2005 року 930,00 грн (податок нараховано та перераховано 67,39 грн); 4 квартал 2005 року 996,00 грн (податок нараховано та перераховано 74,52 грн); 1 квартал 2006 року 640,00 грн (податок нараховано та перераховано 42,78 грн); 2 квартал 2006 року 1050,00 грн (податок нараховано 64,17 грн та перераховано 65,00 грн); 3 квартал 2006 року 1125,00 грн (податок нараховано та перераховано 73,62 грн); 4 квартал 2006 року 1150,00 грн (податок нараховано та перераховано 76,78 грн); 1 квартал 2007 року 800,00 грн (податок нараховано та перераховано 58,20 грн); 2 квартал 2007 року 420,00 грн (податок нараховано та перераховано 32,05 грн); 3 квартал 2007 року 1320,00 грн (податок нараховано та перераховано 105,00 грн); 4 квартал 2007 року 1380,00 грн (податок нараховано та перераховано 113,91 грн); 1 квартал 2008 року 920,00 грн (податок нараховано та перераховано 75,00 грн); 2 квартал 2008 року 1575,00 грн (податок нараховано та перераховано 116,85 грн); 3 квартал 2008 року 1575,00 грн (податок нараховано та перераховано 116,85 грн); 4 квартал 2008 року 1240,00 грн (податок нараховано та перераховано 103,85 грн).
Дата звільнення з роботи 08.12.2008.
У спірних правовідносинах періоди з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008 не зараховано через відсутність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, при цьому записи трудової книжки підтверджують наявність трудових відносин з відповідним роботодавцем, а відомості державного реєстру фізичних осіб платників податків про виплату доходу.
Відтак, незалежно від сплати страхових внесків страхувальником-роботодавцем періоди з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008 підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають враховуватися при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії за віком, незалежно від повноти відомостей Реєстру щодо сплати страхових внесків.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.01.2008 по 08.12.2008.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 500/2919/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар