Справа № 470/54/26

РІШЕННЯ
іменем України

"18" березня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючої – судді Булкат М.С.,
за участю секретаря судового засідання Багрін І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 37 290 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 січня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з ОСОБА_1 договір про надання кредиту № 524071-КС-001. Відповідно до договору ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати та надало відповідачці кредит у загальному розмірі 11 000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів, а відповідач зобов`язався вчасно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 15 липня 2025 року, сплатити одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 2 200,00 грн, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0, 86 % за кожен день користування коштами.
Проте позичальниця свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 37 290 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 11 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 18 590 грн., заборгованість по відсоткам відповідно ст. 625 ЦК – 5 500 грн. та комісія 2 200 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі.
13 березня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. У поданому відзиві відповідачка повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. При цьому вона не заперечує факту отримання кредитних коштів, однак не погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості, вважаючи його завищеним та таким, що є неспівмірним із сумою отриманого кредиту. У зв`язку з викладеним відповідачка просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій та процентів.
18 березня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано на правомірне нарахування відсотків відповідно до кредитного договору, а також зазначено, що розрахунок заборгованості здійснено з дотриманням умов договору та вимог чинного законодавства України. Крім того, у відповіді наголошено, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, строки та порядок погашення заборгованості, однак свої зобов`язання у встановлені строки не виконав, у зв`язку з чим нарахування відсотків та інших платежів є обґрунтованим і правомірним.
В судове засідання представниця позивача Мовчан В.В. не з`явився, проте у позові просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що 28 січня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з ОСОБА_1 договір про надання кредиту № 524071-КС-001. Відповідно до договору ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати та надало відповідачці кредит у загальному розмірі 11 000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів, а відповідачка зобов`язалася вчасно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 15 липня 2025 року, сплатити одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 2 200,00 грн, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0, 86 % за кожен день користування коштами.
Зміст кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору, в тому числі й щодо встановлення процентів, комісії.
Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник, погодившись з ними, підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, відповідачка набула статусу, прав та обов`язків позичальниці в кредитних правовідносинах з ТОВ «Бізнес Позика».
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст.611, 612, 623-625, 1049, 1050ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
В той же час, матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань на користь позивача.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 524071-КС-001 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 37 290 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 11 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 18 590 грн., заборгованість по відсоткам відповідно ст. 625 ЦК – 5 500 грн. та комісія 2 200 грн. 
Суд не бере до уваги посилання відповідачки на положення статті 551 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.
Відповідно до положень Цивільний кодекс України, неустойка (штраф, пеня) — це визначена законом або договором грошова сума (або інше майно), яку боржник зобов`язаний передати кредиторові у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання, зокрема у разі прострочення виконання. Неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язань та видом цивільно-правової відповідальності, що підлягає сплаті незалежно від доведення кредитором завданих збитків.
Разом з тим у даній справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: суми основного боргу (тіла кредиту), нарахованих процентів за користування кредитними коштами та комісії.
Будь-які штрафні санкції, зокрема штраф чи пеня, позивачем до стягнення з відповідачки не заявлялися.
Також суд зазначає, що, як вказано вище, неустойка (штраф, пеня) починаючи з 24 лютого 2022 року та на період дії воєнного стану на території України не підлягає стягненню.
Разом із тим у даній справі позивач не заявляє вимог про стягнення неустойки, штрафу чи пені. До стягнення заявлено виключно заборгованість за кредитним договором, яка складається із суми основного боргу (тіла кредиту), нарахованих процентів за користування кредитними коштами та комісії.
За таких обставин заявлені до стягнення платежі не є неустойкою у розумінні законодавства, а тому підстав для застосування положень статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру неустойки суд не вбачає.
При цьому, судом встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідачці було нараховано проценти в межах строку кредитування.
Натомість, суд вважає, що заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК відповідачці нараховані безпідставно, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 69/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який триває і на даний час.
Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 року та до завершення введеного на території України воєнного стану, підстави для стягнення з відповідачки процентів за ст. 625 ЦК за невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами в цей період відсутні.
Таким чином, сума заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК з відповідачки не підлягає стягненню.
Отже, внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитних договору утворилася загальна заборгованість позичальника перед позивачем, яка становить 31 790 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 11 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 18 590 грн. та комісія 2 200 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача 2 269 гривень судового збору (31 790 гривень х 2 662,40 гривень / 37 290 гривень).
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд
ухвалив
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» ( місцезнаходження: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ідентифікаційний код 41084239) заборгованість за договором про надання кредиту № 524071-КС-001 від 28 січня 2025 року в загальному розмірі 31 790 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 11 000 грн, заборгованість за процентами в розмірі 18 590 грн., заборгованість за прострочений платіж за комісією 2 200 грн. та судові витрати в розмірі 2 269 грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: М. С. Булкат