Справа № 136/1419/25
Провадження № 22-ц/801/737/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець О. Д.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року	Справа № 136/1419/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б., 
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №136/1419/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – адвоката Зубаня Олександра Олександровича на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, яке ухвалив суддя Іванець О.Д. у Липовецькому районному суді Вінницької області, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог. 
В липні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №267736217 на суму 5800,00 грн. Надалі, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди, якими продовжено строк дії договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №263 від 19 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача. В подальшому, 31 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №31/0724-01. 
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 31 липня 2024 року до зазначеного договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача. 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за кредитним договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року становить 26733,36 грн, з яких: 5800,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 20933,36 грн заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року в розмірі 26733,36 грн, з яких: 5800,00 грн – заборгованість по тілу кредиту; 20933,36 грн – заборгованість відсотками за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 – адвокат Зубань О.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Просив рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між відповідачкою та первісним кредитором, саме на тих умовах, що вказані в наданих копіях договорів; не довів перерахування (видачу) кредитних коштів первісним кредитором; не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами; не підтвердив перерахування коштів первісним кредиторам за отримання грошових вимог; не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Також вважає, що обсяг виконаних робіт адвокатом є не співмірним фактичним витратам, необхідним для розгляду даної справи.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – адвоката Зубаня О.О. на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії №267736217, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 5800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.12 – 21).
19 жовтня 2023 року відповідач подав до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявку на отримання грошових коштів в кредит із зазначенням загальної інформації, персональних даних, адреси місця проживання, електронної пошти, номера телефону, номера карти (а.с.26).
З довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 06 серпня 2024 року вбачається, що одноразовий ідентифікатор HNJH-2525 відправлено позичальнику 19 жовтня 2023 року на зазначений ним номер телефону НОМЕР_1 , ідентифікатор введено позичальником 19 жовтня 2023 року, перерахування грошових коштів відбулося 19 жовтня 2023 року (а.с.34).
До вказаного договору додані паспорт споживчого кредиту (а.с.10 – 11), правила надання грошових коштів у позику ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.22 – 25) та алгоритм дій споживача (а.с.27 – 33).
З алгоритму дій позивача вбачається порядок дій, здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року заборгованість становить 26733,36 грн, з яких: 5800,00 грн прострочене тіло, 20933,36 грн прострочені відсотки (а.с.90 – 92).
Оскільки ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати процентів не виконала, ТОВ «Юніт Капітал», як новий кредитор, звернувся до суду з даними позовом про стягнення заборгованості за кредитними договором.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість в загальному розмірі 26733,36 грн, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. ОСОБА_2 отримала кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором в установлені в ньому строки не виконала, відсотки не сплатила. ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги за договорами факторингу щодо кредитного договору №267736217 укладеного 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Позиція суду апеляційної інстанції.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Колегією суддів враховано, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Факт підписання договорів відповідачем підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору товариством та заявником в ІТС із зазначенням часу та дати таких дій (а.с.34), а тому доводи апеляційної скарги щодо не укладення кредитного договору, є безпідставними. 
Крім того, факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 5800,00 грн на виконання умов кредитного договору підтверджується платіжним дорученням від 19 жовтня 2023 року (а.с.44) відповідно до якого проведено платіж на суму 5800,00 грн та інформацією наданою АТ КБ «Приват Банк» від 12 вересня 2025 року, згідно з якої 19 жовтня 2023 року на рахунок ОСОБА_2 було зараховано 5800 грн (а.с.133). 
Номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_2 , вказувалися позичальником при укладенні кредитного договору у п.5.1. (а.с.15).
Отже, на переконання колегії суддів, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, позаяк надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора (HNJH), вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України (а.с.21).
Доказів про те, що персональні дані ОСОБА_2 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса, тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.
За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
ОСОБА_2 не заявляла зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитного договору на підставі положень ст.1051 ЦК України.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) підтвердило, що виконало свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надало ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5800 грн.
Отже, зазначене повністю спростовує посилання скаржника в апеляційній скарзі на не укладення договору кредиту та не отримання кредитних коштів за ним в розмірі 5800 грн.
Щодо розміру заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року вбачається, що заборгованість становить 26733,36 грн, з яких: 5800,00 грн прострочене тіло, 20933,36 грн прострочені відсотки (а.с.90 – 92).
Відповідно до Договору сторони погодили наступні умови кредитування:
7.1. Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 18.11.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником.
7.2. В обов`язковому порядку основна сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору;
7.2.2. дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. Договору.
7.3. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту – 18.11.2028 року.
7.4. Проценти за Договором сплачуються в наступному порядку:
7.4.1. протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору;
7.4.2. після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно;
7.5. Позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час. У разі часткового повернення суми Кредиту, сума до сплати за Договором перераховується. З актуальною сумою до сплати Позичальник має можливість ознайомитись в Особистому кабінеті.
7.6. Сума Кредиту, процентів за користування Кредитом, неустойки та інших платежів передбачених Договором підлягають безготівковому перерахуванню на поточний рахунок Кредитодавця у строки, встановлені Договором та чинним законодавством України.
7.7. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості:
- у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума Кредиту та прострочені проценти за користування Кредитом;
- у другу чергу сплачуються сума Кредиту та нараховані проценти за користування Кредитом;
- у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору.
7.8. Дострокове повернення Кредиту може бути здійснено після сплати Позичальником нарахованих процентів за фактичні дні користування кредитом.
7.9. Кредитодавець залишає за собою право в односторонньому порядку зменшити розмір, або списати повністю нараховані проценти, неустойку, інші нарахування, передбачені Договором, та суму Кредиту, що оформлюється одностороннім рішенням Кредитодавця.
8.1. За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Інших витрат Позичальника, крім процентів за належне користування Кредитом, Договором не передбачено.
8.2. Процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Загальні витрати за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника і прораховується в порядку описаному нижче.
8.3. Протягом Дисконтного періоду кредитування зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом визначають наступним чином:
8.3.1. За період від дати видачі Кредиту до 18.11.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 76,65 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,21 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка);
8.3.2. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 18.11.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,10 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Індивідуальна процента ставка).
8.4. Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
8.5. У разі здійснення Починальником двох та більше Пролонгацій, Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір Позичальник інформується в Особистому кабінеті. Після закінчення Дисконтного періоду жодних знижок на проценту ставку не надається.
8.8. Для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 6165 грн 40 коп. та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 365 грн 40 коп. та суму Кредиту у розмірі 5800 грн 00 коп. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 110,29 % річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 106,30 % від суми першого Траншу.
8.9. Викладені в п. 8.8 Договору значення можуть змінюватись в сторону зменшення за умови дострокового повного чи часткового погашення Кредиту, або у сторону збільшення за умови отримання додаткових Траншів за Договором, оформлення Пролопгацій за Договором та у разі користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду.
Згідно п.11.1. Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» суми заборгованості в розмірі 26733,36 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5800 грн; 20933,36 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Відповідачка була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі (одноразовим ідентифікатором HNJH).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України.
Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його умов ОСОБА_2 не заявляла.
Таким чином, відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Перевіривши порядок нарахування процентів, колегія суддів встановила, що їх нарахування здійснено відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням погоджених сторонами процентних ставок та в межах строку кредитування, визначеного договором. Розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного сторонами правочину, а тому підстав для висновку про неправомірність нарахування процентів не вбачається.
Крім того, досліджуючи обставини та підстави переходу права вимоги, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с.53 – 56). Додатковими угодами №19, 26, 27, 31, 32 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с.58 – 62, 64 – 65).
Відповідно до реєстру прав вимоги №263 від 19 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року на суму 11523,44 грн.
31 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №31/0724-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.70 – 73). 
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 31 липня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року на суму 26733,36 грн.
04 червня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №267736217 від 19 жовтня 2023 року на суму 26733,36 грн, з яких: 5800,00 грн прострочене тіло, 20933,36 грн прострочені відсотки (а.с.83 – 84).
Таким чином, колегія суддів визнає, що вищезазначені копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи договору факторингу, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору, а отже ТОВ «Юніт Капітал» довело своє право вимоги до відповідачки ОСОБА_2 .
Тому доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення їх прав відповідачкою, а також те, що не підтверджено перехід права вимоги до позивача, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. 
Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року в справі №727/2790/25. 
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, ОСОБА_2 не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами ні на рахунки ТОВ «Юніт Капітал», ні на рахунки попередніх кредиторів. Доказів сплати відповідачкою ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, не було надано суду.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.
Крім того, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Юніт Капітал» не є банківськими установами, а мають статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому позивач не може надати первинні банківські документи, а відтак надані позивачем до позовної заяви розрахунки заборгованості, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Також суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.
Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви було долучено наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та АБ «Тараненко та партнери» (а.с.94 – 95); копію додаткової угоди №25770739593 від 05 червня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року (а.с.96); копію акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, згідно з якого загальна вартість робіт склала 7000 грн (а.с.97).
Таким чином, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу частково в розмірі 5000,00 грн, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, врахував принцип співмірності та обґрунтованості, а тому доводи апеляційної скарги щодо не співмірності обсягу виконаних робіт адвокатом з фактичними витратами, є безпідставними. 
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що судом першої інстанції встановлено факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з відповідачки на користь позивача підлягає примусовому стягненню.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з урахуванням мотивів викладених у цій постанові. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 26733,36 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Зубаня Олександра Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Береговий 

Судді      О. В. Ковальчук 

Т. Б. Сало