ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/995/26 Справа № 203/9286/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

захисника     - Мороз Н. А.

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Мороз Н. А. на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- 

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік. Стягнуто судові витрати у сумі 665 грн. 60 коп. -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 21.09.2025 року о 13:15 годині в м. Дніпро по вул. Привокзальна, 3 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки Renault Logan державний номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконну та необґрунтовану постанову, розглянувши справу поверхнево та порушивши вимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин. Також вказує, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, що є прямим порушенням статті 62 Конституції України.
Захисник наголошує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може підтверджувати факт керування транспортним засобом, що мав би підтверджуватись відповідним відеозаписом, якого в матеріалах немає. Згідно із показаннями свідків, відбулося зіткнення іншого транспортного засобу із припаркованим на узбіччі автомобілем Renault Logan з д.н.з. НОМЕР_1 , у якому на той момент не було водія. Зазначає, що ОСОБА_1 з`явився на місці події лише через 40 хвилин після ДТП та повідомив поліцейським, що автомобіль належить члену його родини і він просто має від нього ключ. 
Захисник зазначає, що для притягнення до відповідальності за цією статтею має бути чітко доведений як сам факт керування особою транспортним засобом, так і наявність ознак сп`яніння із дотриманням законної процедури огляду. Оскільки першочерговий факт керування під час скоєння правопорушення/ДТП відсутній, то відсутній і склад адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника Мороз Н.А., яка апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.
Так, вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були. Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.
Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність зокрема за керування транспортним засобом водієм, що перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.
Під керуванням транспортним засобом належить розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність у ОСОБА_1 статусу водія, а відтак і наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.
Так, визнаючи останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що дії останнього належить кваліфікувати як керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Разом із тим, стороною захисту у межах провадження у справі про адміністративне правопорушення факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом послідовно заперечується. 
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 21.09.2025 року відбулася ДТП за участю зокрема автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на той час стояв без руху та будь-які особи за його кермом не перебували, ОСОБА_1 з`явився на місці події лише через значний проміжок часу. 
Відтак останній не був водієм-учасником ДТП, у зв`язку із чим вимога поліцейських до нього щодо проходження огляду на стан сп`яніння в контексті оформлення матеріалів ДТП не мала під собою законних підстав. Доводи захисту про те, що у цей день ОСОБА_1 взагалі не керував автомобілем Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , а лише приїхав громадським транспортом до місця, де його дружина зранку припаркувала вказаний автомобіль, та мав при собі ключі від нього, матеріалами справи не спростовуються. 
Обставини, на які посилається суд першої інстанції, а саме те, що саме ОСОБА_1 на місці пригоди спілкувався з поліцейськими як водій цього автомобіля, погодився на огляд, зауважень з приводу керування не висловив, - суд апеляційної інстанції вважає такими, що зводяться до виконання ОСОБА_1 розпоряджень поліцейських, а відтак не спростовують вищенаведених обставин та не підтверджують наявності в нього статусу водія у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання суду у постанові на дії ОСОБА_1 з перепаркування автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки згідно із наявним у справі відеозаписом такі дії були вчинені останнім у присутності працівників поліції, на їх пропозицію, під їх контролем та вже після того, як йому було висунуто вимогу щодо проходження огляду, а відтак вони не підтверджують винуватості ОСОБА_1 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Аналізуючи вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а відтак і наявності в нього статусу водія у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. 
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.
За таких обставин вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Мороз. Н. А. — задовольнити.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026 року, щодо  ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, — скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення — закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду А. А. Мазниця