Справа № 569/10076/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
секретар судового засідання Литвиненко В.М.,
з участю представника позивача адвоката Пилипенко С.В.,
представника відповідачів адвоката Ващишина О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму 3% річних в розмірі 9119,87 дол. США та судові витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтовування своїх позовних вимог зазначає, що 08 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №11293312000, відповідно до якого Банк надав у позику грошові кошти в іноземній валюті у сумі 64547,00 дол. США, а позичальник зобов`язувався повернути кредит згідно з графіком повернення кредиту та сплати за користування кредитом проценти у розмірі 12,4% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором між Банком та ОСОБА_2 08 лютого 2008 року був укладений Договір поруки №177172, відповідно до умов якого, остання зобов`язувалася відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного Договору. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконував належним чином вказані грошові зобов`язання, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №11293312000 в розмірі 62057,29 дол. США. Ухвалою суду від 06.08.2012 року замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-колект» у виконавчому провадженні відкритому 01 квітня 2010 року на підставі виконавчого листа №2-7908/09, виданого 16 вересня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі. Не зважаючи на ухвалення судового рішення, відповідачі продовжують ухилятись від повернення боргу, що відповідно до ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму простроченого зобов`язання.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
21 липня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазначає, що йому не було відомо про зміну кредитора у зобов`язанні, він не отримував ні від АКІБ «УкрСиббанк», ні від ПАТ «УкрСиббанк», ні від ТОВ «Кей-Колект» письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові із зазначенням суми коштів, що підлягає сплаті. Відповідач не заперечує, що 08.02.2008 між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11293312000, за умовою якого банк надав йому у позику грошові кошти, в іноземній валюті, в сумі 64548,00 доларів США. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань, разом із вищезазначеним кредитним договором, 08.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №177172, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і позичальник (відповідач). З початку отримання кредиту відповідачем вживалися можливі заходи щодо погашення заборгованості по кредиту перед банком. Однак, швидке зростання курсу долара по відношенню до гривні упродовж 2008-2009 років призвело до тяжкого фінансового стану та неспроможності своєчасно погашати кредит. Зазначає, що позивачем до позовної заяви не додані докази того, що первісним кредитором ПАТ «УкрСиббанк» нараховувалися і передавалися за договором факторингу заборгованість 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, відтак на його думку доведеною є лише сума боргу, визначена у рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2009 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» чи фактор - ТОВ «Кей-Колект» надсилали йому, як боржнику, письмові повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, з моменту отримання яких у нього виник обов`язок сплатити борг новому кредитору. Право на пред`явлення позову про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. За таких обставин позивач має право на стягнення 3% річних за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду. Строк пред`явлення виконавчого документа обчислювався з дня останньої відмітки на виконавчому листі №2-7908/2009 виданому 16.09.2010 Рівненським міським судом Рівненської області, а саме з 17.06.2020. До повернення приватним виконавцем 17.06.2020 стягувачу ТОВ «Кей Колект» виконавчого листа без прийняття до виконання на підставі 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчий лист повертався 30.11.2017 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Отже, зазначений виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.11.2020 року. Також посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
22 липня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов в якому, вона просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазначає, їй не було відомо про зміну кредитора у зобов`язанні, вона не отримувала ні від АКІБ «УкрСиббанк», ні від ПАТ «УкрСиббанк», ні від ТОВ «Кей-Колект» письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові із зазначенням суми коштів, що підлягає сплаті. Не заперечує, що між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 08.02.2008 було укладено Договір поруки №177172, за умовами якого вона зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і позичальник (відповідач). Зазначає, що позивачем до позовної заяви не додані докази того, що первісним кредитором ПАТ «УкрСиббанк» нараховувалися і передавалися за договором факторингу заборгованість 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, відтак доведеною є лише сума боргу, визначена у рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2009 року. Однак, в позовних матеріалах відсутні докази того, що первісний кредитор – ПАТ «УкрСиббанк» чи фактор - ТОВ «Кей-Колект» надсилали їй, як боржнику, письмові повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, з моменту отримання яких у неї, як відповідача, виникав би обов`язок сплати боргу новому кредитору. Право пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Строк пред`явлення виконавчого документа має обчислюватися з дня останньої відмітки на виконавчому листі №2-7908/2009 виданому 16.09.2010 Рівненським міським судом Рівненської області, а саме з 17.06.2020. На виконавчому листі наявна відмітка, проставлена приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С.Г. датована 17.06.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII. До повернення приватним виконавцем 17.06.2020 стягувачу ТОВ «Кей-Колект» виконавчого листа без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчий лист повертався 30.11.2017 на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VI. Отже, зазначений виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.11.2020 року. Також посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
25 липня 2025 року та 30 липня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він спростовує доводи наведені відповідачем, вважає аргументи та доводи підлягають відхиленню, просить позов задовольнити.
04 серпня 2025 року від відповідачів надійшли заперечення, в яких вони просять відмовити позивачу в задоволенні позову.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року провадження у справі №569/10076/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3% відсотків річних, зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №754/511/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою суду від 18 березня 2026 відновлено провадження у справі №569/10076/25, призначено судове засідання.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Пилипенко С.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідачів адвокат Ващишин О.П. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23 в подібних правовідносинах зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Після вичерпання можливості примусового стягнення основного зобов`язання правила ч. 2 ст. 625 ЦК України до основної вимоги не застосовуються. За таких обставин правових підстав для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України немає.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Судом встановлено, що 08 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №11293312000, відповідно до якого Банк надав у позику грошові кошти в іноземній валюті у сумі 64547,00 дол. США, а позичальник зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі згідно з графіком повернення кредиту та сплати за користування кредитом проценти у розмірі 12,4% річних.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та ОСОБА_2 08.02.2008 року був укладений Договір поруки №177172, відповідно до умов якого, остання зобов`язувалася відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного Договору №11293312000. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №11293312000 від 08 лютого 2008 та договору поруки №177172 від 08 лютого 2008 року в розмірі 62057доларів США 29 центів, що згідно курсу НБУ станом на 03.07.2009 року складає 474018 гривень 40 копійок, неустойку в розмірі 500 гривень, пеню в розмірі 2098 грн. 79 копійок. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1952 гривні. 
16.09.2010 на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-7908/09.
Ухвалою суду від 06.08.2012 року замінено стягувача - з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-колект» у виконавчому провадженні відкритому 01 квітня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Онищук Ларисою Олександрівною на підставі виконавчого листа №2-7908/09, виданого 16 вересня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі. 
Вищевказаний виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, про що містяться відмітки на виконавчому документі.
Так, постановою Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі № 569/346/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни про відкриття виконавчого провадження №70058722 від 13.10.2022 року - задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни про відкриття виконавчого провадження №70058722 від 13.10.2022 року.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Як встановлено у справі, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2009 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суми заборгованості не виконане та на примусовому виконанні не перебуває.
Строк пред`явлення виконавчого документа обчислювався з дня останньої відмітки на виконавчому листі №2-7908/2009 виданому 16.09.2010 Рівненським міським судом Рівненської області, а саме з 17.06.2020. На виконавчому листі наявна відмітка, проставлена приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С. Г. - датована 17.06.2020 роком про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».
До повернення приватним виконавцем 17.06.2020 стягувачу ТОВ «Кей-Колект» виконавчого листа без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчий лист повертався 30.11.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VI. 
Отже, зазначений виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.11.2020 року.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі 754/511/23 зазначила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовою суду у поновленні цього строку і у видачі дубліката виконавчого листа, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України.
Також у даній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
Так, постанова Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі №569/346/23, якою визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни про відкриття виконавчого провадження №70058722 від 13.10.2022 року свідчить, що стягувач ТОВ «Кей-Колект» втратив право на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу. Тобто у такому випадку основна вимога позивача про примусове стягнення боргу, підтверджена судовим рішенням, не може бути виконана в примусовому порядку, а тому до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не підлягають застосування правила частини другої статті 625 ЦК України.
За таких обставин вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Встановивши відсутність обов`язку відповідачів перед позивачем у грошовому зобов`язанні за договором позики від 08.02.2008 року та договором поруки від 08.02.2008 року у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача можливого похідного зобов`язання, передбаченого ст.625 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю. 
У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
ВИРIШИВ:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», місцезнаходження: м.Київ, вул.Менделєєва, буд.12, оф.94/1, код ЄДРПОУ 37825968.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 07.04.2026 року.

Суддя Харечко С.П.