Справа № 375/688/26
Провадження № 2/375/770/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року

Рокитнянський районний суд Київської області у складі головуючого судді: Антипенка В. П.
за участю:
секретаря судового засідання Голованової В.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати недостовірною поширену ОСОБА_2 щодо позивача, ОСОБА_1 , інформацію про те, що він ніби-то: погрожує відповідачу фізичною розправою; безпідставно провокує конфлікти; незаконно стежить за відповідачем; має намір відібрати у відповідача квартиру; вчиняє інші протиправні дії щодо відповідача;
-визнати, що зазначена інформація порушує право позивача на повагу до честі та гідності. Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом доведення до відома тих самих третіх осіб, яким вона була ним поширена, письмового повідомлення про те, що раніше поширені ним відомості щодо ОСОБА_1 не відповідають дійсності, протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили;
-стягнути з ОСОБА_2 50 000 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування позову вказав, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, проживає відповідач.
Протягом 2025-2026 років відповідач неодноразово повідомляв неправдиві відомості про позивача третім особам, а також викладав аналогічні за змістом твердження у своїх письмових зверненнях до правоохоронних органів. За змістом поширюваних ним відомостей позивач нібито: погрожує відповідачу фізичною розправою; безпідставно провокує конфлікти; незаконно стежить за відповідачем; має намір відібрати у відповідача квартиру; вчиняє інші протиправні дії щодо відповідача.
Такі твердження відповідач доводив до відома третіх осіб, зокрема мешканців будинку, внаслідок чого про позивача сформувалось негативне уявлення як про особу, яка ніби-то вчиняє агресивні та неправомірні дії. 
Окрім цього, відповідач звертався із письмовими заявами до відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП та до органів прокуратури. 
У зазначених зверненнях відповідач повторював ті самі за змістом твердження про нібито протиправну, агресивну та небезпечну поведінку з боку позивача. За результатами розгляду зазначених звернень уповноваженими правоохоронними органами ознак кримінальних, адміністративних чи інших правопорушень з боку позивача встановлено не було. Отже, на переконна позивача, поширені відповідачем відомості не відповідають дійсності.
Крім того, позивач вказує на те, що внаслідок дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, постійному психологічному напруженні, необхідності пояснювати обставини конфлікту іншим особам, відчутті приниження, порушенні звичного способу життя, погіршенні самопочуття та сну. Тривалий конфлікт порушив нормальний хід життя позивача. Розмір моральної шкоди позивач визначив у сумі 50 000 грн., виходячи з характеру порушення, тривалості неправомірної поведінки відповідача, глибини душевних страждань, а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

08.04.2026 відповідач подав на адресу суду відзив на позов, у якому повністю заперечив доводи позивача.
ОСОБА_2 зазначив, що у липні місяці 2022 року він переїхав до селища Рокитне Білоцерківського району Київської області з м. Бахмут Донецької області, купив квартиру за АДРЕСА_3 . 
Відповідач зазначив, що з позивачем по справі він проживає в одному під`їзді будинку АДРЕСА_4 . З перших днів мого проживання в будинку родина ОСОБА_3 не спілкувалися зі відповідачем, нечемно відповідали на його привітання, тобто коли говорив їм наприклад «Доброго ранку» чи «Добрий вечір». 
Непорозуміння поглибшали з серпня місяця 2022 року, коли ОСОБА_2 почав виходити до прибудинкової території, яка візуально була поділена між жителями будинку, де кожна родина, обробляла свою ділянку. 
Для того, щоб пройти до земельної ділянки, яку відповідачу показала попередня власниця квартири, ОСОБА_2 проходив мимо родини ОСОБА_3 , яка там відпочивала, і не бажала, щоб відповідач ходив повз них.
ОСОБА_2 вказує також на те, що протягом двох з половиною років він намагався налагодити з позивачем сусідські відносини, після кожного непорозуміння, просив налагодити стосунки. Але ситуація лише погіршувалася.
Відповідач визнає, що між ним та позивачем були непорозуміння, що виникали через собак, які, як вважає відповідач, могли кинутися на нього; через ходіння відповідача вночі в туалет, що було чутно сусідам. Не дивлячись на своє приниження, відповідач намагався розмовляти з відповідачем спокійно, не провокувати на сварку, старався обходити цю родину стороною.
Але з часом ситуація ускладнилася і ОСОБА_2 вирішив звернутися до правоохоронних органів із заявою, виклавши причини непорозуміння.
ОСОБА_2 вказує на те, що він писав заяви до правоохоронних органів, сподіваючись на захист, а тому не вбачає у своїх діях порушення прав позивача.

Ухвалою суду від 23.03.2026 провадження по справі було відкрите, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 14.04.2026 підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказував на те, що звернення відповідача до правоохоронних органів із неправдивою інформацією, порочать його честь та ділову репутацію, як волонтера. Сам факт приїзду працівників поліції до позивача, на його переконання, для сторонніх осіб свідчить про його погану репутацію. 
Позивач також зазначив про те, що відповідач у своїх зверненнях до правоохоронних органів вказував на інших осіб із родини ОСОБА_4 , (брата, діта та інших осіб). Про це ОСОБА_1 повідомив вказаних своїх родичів і хоче, щоб ОСОБА_2 саме їм повідомив про те, що інформація, викладена у зверненнях до правоохоронних органів, є неправдивою.
Також позивач заперечив проти того, що він переслідував чи стежив за відповідачем, намагався відібрати у нього квартиру. Просив суд перевірити та спростувати недостовірну інформацію та стягнути на його користь моральну шкоду, яка полягає у заподіянні шкоди його діловій ремутації, як волонтера.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що жодній особі про інформацію, викладену у його зверненнях, він не повідомляв. Перші два звернення дійсно стосувалися позивача, водночас наступні звернення стосувалися бездіяльності працівників поліції та протиправної діяльності інших осіб, а не позивача. ОСОБА_5 вказував на те, що у своїх заявах він висловлював свої судження та власні думки. 
Так, виходячи зранку на автобусну зупинку, він помітчав припарковані на дорозі автомобілі, у яких перебували невідомі йому люди. Дивлячись на те, що це було занадто рано, ОСОБА_2 вважав, що ці особи за ним стежать.
Також ОСОБА_5 вказував на те, що за загальними правилами добросусідвства, з ним сусіди по будинку повинні були б вітатися, цікавитися його життям, але цього не відбувалося. 
Щодо відібрання квартири, відповідач зазначав, що він у своїх зверненнях не вказував конкретно на позивача.
Крім того, вказував на те, що позивач протиправно отримав у поліції та прокуратурі копії звернень, які додані до позовної заяви. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає у одному будинку із сторонами спору. Вона була свідком того, як до будинку декілька разів приїжджали працівники поліції. Від ОСОБА_1 дізналася про те, що поліція приїхала за зверненням ОСОБА_2 щодо його переслідування.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він проживає у одному будинку із сторонами спору. Він був свідком того, як до будинку приїжджали працівники поліції. Від ОСОБА_1 дізналася про те, що поліція приїхала за зверненням ОСОБА_2 щодо його переслідування. Про факти того, щоб ОСОБА_2 повідомляв неправдиву інформацію третім особам, свідку не відомо.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами, а саме: 25.02.2025 за № 958; 08.05.2025 за № 2467; 03.09.2025 за № 5453; 17.11.2025 за № 7228; 06.01.2026 за № 135; 20.01.2026 за № 671; 19.02.2026 за № 1546, а також зі зверненнями до прокуратури від 18.11.2025 та 21.01.2026.
У зверненні від 25.02.2025 (т. 1 а.с. 10), просив керівника відділення поліції звернути увагу на недружнє ставлення родини ОСОБА_4 до внутрішньо-переміщених осіб.
У зверненні від 25.02.2025 (т. 1 а.с. 112), ОСОБА_2 просив керівника відділення поліції захистити його від протиправних дій, які спрямовані на заподіяння шкоди його здоров`ю. У даному зверненні заявник вказує на те, що він намагався примиритися із позивачем, ОСОБА_1 , але отримав погрози у відповідь.
03.09.2025 ОСОБА_2 знову звернувся до відділення поліції (т. 1 а.с. 14), у якому вказує на те, що ОСОБА_1 організовує переслідування заявника. Просив захистити його від можливого фізичного насильства..
12.11.2025 ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУНП у Київській області (т. 1 а.с.16), у якому зазначив про його звернення до відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП, їх бездіяльність, та просив вжити заходів для збереження життя заявника.
Звертаючись до Київської обласної прокуратури 18.11.2025 (т. 1 а.с. 21), відповідач вказує на те, що він зазнає стеження з боку невідомих осіб. Відповідач також вказує на те, що раніше позивач хотів купити його квартиру, але на це не вистачило коштів. За підказками знайомих, відповідач вважає, що його життю є загроза. Також відповідач вказував на неприязне ставлення до нього з боку сусідів. Зі змісту звернень відповідача також вбачається, що він перебуває у неприязних стосунках із позивачеми та його дружиною. У даному зверненні ОСОБА_2 просив допомогти йому захиститися від злочинних посягань, вжити заходів для збереження життя заявника.
Після перевірки вказаних звернень, ознак кримінальних правопорушень встановлено не було, про що відповідача було поінформовано листами від 14.05.2025 № 100449-2025, 09.09.2025 № 201144-2025,від 12.03.2025 № 48284-2025.
21.01.2026 ОСОБА_2 звернувся до Київської обласної прокуратури зі скаргою на бездіяльність працівників поліції, які не відреагували на його попередні звернення. (т. 1 а.с. 29).
Копії звернень відповідача та відповідей на них органів прокуратури та поліції позивачем було отримано за запитом адвоката Лазара Ю. Д. від 02.03.2026.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , має право на пільги, встановлені для ветеранів військової служби. 18.10.2004 був звільнений в запас у зв`язку із скороченням штатів, (наказ міністра оборони України № 812 від 18.10.2004). ОСОБА_2 має відзнаку «Відмінник освіти України».
ОСОБА_2 також має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджеється довідкою від 15.07.2022 № 3238-7001347214.
Судом також встановлено, що ОСОБА_2 з 18.07.2022 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Поширення недостовірної інформації серед третіх осіб та звернення до правоохоронних органів відповідачаем, позивач вважає протиправним, таким що порочить його честь та гідність, а також є причиною заподіяння моральної шкоди, внаслідок чого позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Норми права застосовані судом при вирішенні спору.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. (ч. 4 ст. 277 ЦК України)
Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.
Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. 
Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). 
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.і.
Розглядаючи спір, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що на переконання позивача, порушення його прав відповідачем, а саме поширення недостовірної інформації, відбулося двома шляхами: шляхом звернень до правоохоронних органів та шляхом повідомлення аналогічної інформації третім особам.
Щодо поширення інформації шляхом звернень до правоохоронних органів
Позивач вказував на те, що численні безпідставні звернення відповідача до правоохоронних органів, порушують права позивача, шкоодять його діловій репутації та завдають йому моральної шкоди.
Вирішуючи спір у цій частині, суд звертає увагу на те, що відповідач, звертаючись до правоохоронних органів, вказував на, як він вважав, порушенням його прав: погане відношення, стеження, погрози відібранням квартири, скарги на бездіяльність поліції. 
Зі змісту вказаних звернень вбачається, що дії відповідача були спрямовані на власний захист та попередження вчинення правопорушень щодо нього. Дані загрози, на переконання відповідача, були реальними та існували на час звернень. Про це відповідач також зазначає і у поданому відзиві на позов.
Крім того, у частині своїх звернень відповідач скаржиться на бездіяльність правоохоронних органів, які повинні були перевірити факти, вказані ним у попередніх заявах.
Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 523/4380/15-ц, постанова від 20.12.18.
Отже, звернення відповідача до правоохоронних органів із заявами про порушення його прав, навіть при тому, що ця інформація не знайшла свого підтвердження, не може бути підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Щодо поширення інформації шляхом повідомлення третім особам
У позові позивач вказував на те, що негативну інформацію про нього відповідач поширив шляхом повідомлення її третім особам.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, під час розгляду справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. 
Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації.
Судом перевірено факт поширення такої інформації та встановлено таке.
Позивач стверджуввав, що інформацію, аналогічну тій, яка була вказана у зверненнях до правоохоронних оганів, відповідач поширював і серед третіх осіб.
Водночас у судовому засіданні позивач вказав на те, що він сам повідомив своїм родичам про факти звернення ОСОБА_2 у поліцію та про те, що їх прізвища фігурують у вказаних зверненнях. А від відповідача він вимагає, щоб той спростував цю інформацію перед вказаними особами.
Відповідач заперечив факт поширення інформації, яку він викладав у зверненнях до правоохоронних органів, серед третіх осіб. Цього факту не підтвердили і свідки, які були допитані судом. Інші матеріали справи також не свідчать про факти поширення інформації відповідачем серед третіх осіб.
Отже, позивачем не доведено факту поширення недостовірної інформації відповідачем серед третіх осіб.
Судом також не встановлено порушення норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом Лазарем Ю. Д. під час звернення із адвокатським запитом до органів поліції. 
Зі змісту адвокатського запиту від 02.03.2026, (т. 1 а.с.8), вбачається, що адвокат діяв на підставі договору та ордеру, що відповідає приписам вказаного Закону. Крім того, всі отриманні адвокатом документи стосувалися прав та інтересів його клієнта, ОСОБА_1 , що відповідає приписам ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Зі змісту пояснень сторін, письмових звернень відповідача, судом встановлено, що твердження відповідача про погане відношення сусідів, його переслідування, відібрання квартири, можливе вчинення щодо нього кримінального правопорушення, є баченням ситуації яка склалася, про що зазначав і сам ОСОБА_2 .
Такі бачення відповідача суд, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», вважає оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, як того просив позивач.
Відсутність фактів протиправної поведінки відповідача є підставою і для відмови у задоволенні позову у частині стягнення з нього моральної шкоди.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 282, 293, 294 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В. П. Антипенко