Справа № 137/1503/25
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" березня 2026 р.
Літинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Верещинської Я.С.,
за участю секретаря судового засідання Хижук Л.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Літин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача
Представник позивача-адвокат Герасимчук А.С. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із зазначеним адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону У1П1 у Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича у справі про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення просила закрити.
В обґрунтування позовних вимог представник посилалася на те, що оскаржувану постанову відповідача вважають протиправною, та такою, що підлягає скасуванню судом. Вказаного правопорушення позивач не вчиняв. 16.10.2025 о 14:51 в селищі Війтівці до автомобіля ОСОБА_1 , який був припаркований підійшли працівники поліції, повідомивши, що він порушує ПДР. На вимогу ОСОБА_1 надати докази порушень поліцейський відмовився. Поліцейський вимагав надати документи, що посвідчують особу, посвідчення водія та документи на транспортний засіб. В подальшому, працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено постанову. Будь-яких доказів про порушення ОСОБА_1 ПДР немає, як вбачається із постанови. Крім того, до постанови не додано ніяких доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.251 КУпАП, які б встановили наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Не додано, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновка експерта, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів. Відповідач як суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів. Крім того, відповідно до змісту постанови серія ЕНА №5950051 від 16.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Швидкість вимірювалася приладом TRUCAM ТС008485. Постанова серія ЕНА №5950051 від 16.10.2025 року не містить доказів того, що вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70. Будь-якого доказу про те, що вимірювання швидкості руху автомобіля здійснювалось сертифікованим та повіреним технічним пристроєм постанова не містить. Разом з тим, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішенні клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.
Крім того представником позивача-адвокатом Герасимчук А.С. подано відповідь на відзив, мотивовану тим, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП, що є порушенням вимог ст.251 КУпАП. Долучений відповідачем відеозапис не є належним доказом, оскільки посилання на такий доказ відсутній в постанові серії ЕНА №5950051 від 16.10.2025 року. Постанова серії ЕНА №5950051 від 16.10.2025 року не містить жодних посилань на проведення фото чи відео зйомки, типу чи марки технічного пристрою, за допомогою якого робився відеозапис, походження вищезазначеного доказу наданого відповідачем не відомо, а тому не може слугувати належним доказом по справі, та підтвердженням того, що позивач дійсно порушив правила дорожнього руху. Відповідач як суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази відсутні. Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Зазначає, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.75 ПДР), оскільки вимоги ч.2 ст.40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці. Постанова серія ЕНА №5950051 від 16.10.2025 року не містить доказів того, що вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.75. Крім того, наказом №1747 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.11.2016 року за №1417/29547, визначено міжповірочний інтервал для приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото, відеофіксації (вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні; вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні) терміном в 1 (один) рік. Будь-якого доказу про те, що вимірювання швидкості руху автомобіля здійснювалось сертифікованим та повіреним технічним пристроєм постанова не містить.
Позиція відповідача
Від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Відзив мотивований тим, що під час несення служби 16 жовтня 2025 на автодорозі М-30 «Стрий-Ізварине», 215 км, в населеному пункті смт. Війтівці, інспектором патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam (серійний номер ТС 0008445) було виявлено порушення Правил дорожнього руху України (ПДР) водієм транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 91 км/год., при дозволеній швидкості 50км/год. в населеному пункті, при цьому перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 41 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України, після чого на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено поліцейськими. При перевірці відповідних документів, передбачених п.2.1. ПДР України, було з`ясовано, що у водія є відсутнє посвідчення водія. Крім того, водій сам цього не заперечував, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор №476390, година відеозйомки 14 год 38 хв. Оцінивши докази в справі про адміністративне правопорушення (покази приладу ТС №0008485) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, відповідач постановив визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП , та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн., що передбачено санкцією цієї статті. Стосовно доведення керування транспортним засобом, зазначають, що на місці зупинки транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з перевищенням допустимої швидкості в населеному пункті ОСОБА_1 не заперечував свого керування транспортним засобом. Крім того, просив не притягувати до адміністративної відповідальності так як керував не маючи ніколи посвідчення водія. Згодом просив відразу оплати штраф. Такі обставини зафіксовано на відеореєстратор №476637, 476390 година відеозйомки 14 год 38 хв. Щодо проведення розгляду справи повідомляють, що після того як позивач здійснив проїзд у населеному пункті з перевищенням встановленої швидкості, інспектор зупинив та повідомив про те, що Позивача буде притягнуто до адміністративної відповідальності, та що відбудеться розгляд справи на місці зупинки про адміністративне правопорушення, в подальшому під час розгляду адміністративної справи інспектор роз`яснив водію права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, провів розгляду відповідності до вимог ст.279 КУпАП, та виніс постанову у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП. Обставини зафіксовано на нагрудний відеореєстратор 476390, година відеозйомки 14 год 50 хв. Стосовно законності використання роботи приладу TruCAM TC0008445 зазначають наступне. Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/34535 від 02.09.2025 чинного до 02.09.2025 (Додаток №2), за результатами повірки встановлено, що даний засіб вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LT1 20/20 ТС000682 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, при цьому діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному ± 2 км/год та автоматичному режимах в діапазоні від 2 до 200 км/год; ± 1 % в діапазоні від 201 до 320 км/год.. Також до вказаного приладу наявний Сертифікат перевірки типу №UA.TR.001 241-18 від 26.12.2018, який дійсний до 26.12.2028 (Додаток №3) та Сертифікат відповідності №UA.TR.001 22 054-20 від 23.12.2020 (Додаток №4), який немає терміну та видається один раз на весь період користування приладом. Можливість використання виробу «LTI 20/20 ТruСАМ II», виробництва Laser Technology Inc., підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 за № 04/05/02- Експертний висновок лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II від 15.12.2023 за №04/05/02-1179/ВС1 зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Можливість використання приладу TruCam LT1 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання). Вищевикладене спростовує доводи про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCam в ручному режимі. Отже, за технічними характеристиками, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, а тому його дані можливо розцінювати як доказ у справі. Згідно відповіді ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 №22-38/49, лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. (Додаток №5). Отже, використання ручного вимірювача швидкості приладу TruCam в мобільному режимі (з рук), що прямо передбачено його конструкцією та підтверджується інструкцією з використання, сертифікатом відповідності та роз`ясненням ДП «Укрметртестстандарт», беззаперечно являється обґрунтованим та законним. Також зазначють, що встановлення даного дорожнього знаку перед використанням приладу TruCAM має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.
Рух справи в суді
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 07.11.2025 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд по суті із викликом сторін. Одночасно, витребувано в Управління патрульної поліції у Хмельницькій області матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких було накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за постановою серії ЕНА №5950051 від 16.10.2025.
Розгляд справи
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник-адвокат Герасимчук А.С. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач Інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Зозуляка Б.В. та представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.  
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Встановлені судом обставини
16.10.2025 інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону У1П1 у Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Зозуляком Богданом Васильовичем винесено постанову серія ЕНА №5950051 від 16.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 3400,00 грн (а.с.18). 
Зі змісту постанови, 16.10.2025 року о 14:37 дорога ад М-30 Стрий-Ізварине 215 км, водій керуючи т/з в межах населеного пункту селище Війтівці, позначеного знаком 5.49 «Початок населеного пункту» на ад М-30 Стрий-Ізварине 215 км, рухався зі швидкістю 91 км/год, чим порушив встановлені обмеження швидкості руху на 41 км/год. Швидкість руху зафіксована приладом TruCAm ТС008485. Під час перевірки документів було встановлено, що останній водій керуючи т/з не мав при собі посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії та ніколи не отримував. Відео з портативних нагрудних бодікамер VB400, 476637, 476390, чим порушив п. 2.1.а. ПДР-керування т/з особою, яка не має права керування т/з, чим передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП.
Судом досліджено надані відповідачем фотознімок та відеозапис приладом TruCAm ТС008485 на яких зображено рух транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався 16.10.2025 о 14:37 зі швидкістю 91 км/год на АД М-30 «Стрий-Ізварине», 215 км, в населеному пункті Війтівці.
Також, судом досліджено відеозаписи із портативних відеореєстраторів працівників поліції, зі змісту яких зафіксовано момент наведення 16.10.2025 о 14:37 приладу TruCAm ТС008485 на автомобіль Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно зупинку вказаного т/з під керуванням ОСОБА_1 . При перевірці документів було з`ясовано, що у водія є відсутнє посвідчення водія. Крім того, водій сам цього не заперечував, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор №476390, година відеозйомки 14 год 38 хв. На місці зупинки транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з перевищенням допустимої швидкості в населеному пункті ОСОБА_1 не заперечував свого керування транспортним засобом. Крім того, просив не притягувати до адміністративної відповідальності так як керував не маючи ніколи посвідчення водія. Згодом просив відразу оплати штраф. Такі обставини зафіксовано на відеореєстратор №476637, 476390 година відеозйомки 14 год 38 хв.
В подальшому під час розгляду адміністративної справи інспектор роз`яснив водію права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, провів розгляду відповідності до вимог ст.279 КУпАП, та виніс постанову у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП. Обставини зафіксовано на нагрудний відеореєстратор 476390, година відеозйомки 14 год 50 хв.
Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху» з наступними змінами.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353 XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону , Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України від 10.10.2001 № 1306 затверджених Постановою Кабінету Міністрів (далі - ПДР ) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до п.2.1.а. Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі,  посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину , порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.  Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Щодо доводів представника позивача про те, що ОСОБА_1 не керував вказаним транспортним засобом, суд зазначає наступне.
З долучених до відзиву відеофайлів вбачається, що відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції зафіксовано як інспектором патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam відстежено рух транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 91 км/год, який в подальшому зупинено. За кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 , який не заперечував свого керування транспортним засобом. При перевірці відповідних документів, передбачених п.2.1. ПДР України, було з`ясовано, що у водія є відсутнє посвідчення водія. Останній просив не притягувати до адміністративної відповідальності так як керував не маючи ніколи посвідчення водія. Згодом просив відразу оплати штраф. Такі обставини зафіксовано на відеореєстратор №476637, 476390.
Отже, позиція викладена в позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки на відеозаписах з відеореєстраторів патрульних поліцейських зафіксовано зупинку ОСОБА_1 , який керував автомобілем без посвідчення водія та перевищував швидкість руху в населеному пункті. 
Судом встановлено, що постанова серії ЕНА №5950051 від 16.10.2025 містить всі обов`язкові відомості, передбачені ст.283 КУпАП.
Доводи представника позивача про те, що долучений відповідачем відеозапис не є належним доказом, оскільки посилання на такий доказ відсутній в оскаржуваній постанові, яка не містить жодних посилань на проведення фото чи відео зйомки, типу чи марки технічного пристрою, за допомогою якого робився відеозапис, суд відхиляє, оскільки у постанові серії ЕНА №5950051 від 16.10.2025 зазначено посилання на відео з портативних нагрудних бодікамер, в тому числі, №476637 та 476390.
Відтак, суд приходить до висновку, що надані суду документальні підтвердження вчиненого правопорушення є належними доказами факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , не маючи права керування таким т/з та порушивши встановлені обмеження швидкості руху, а тому на позивача правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Щодо доводів представника позивача про те, що вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення не був стаціонарно розміщений, не сертифікований та повірений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.75 слід зазначити наступне.
Суд погоджується із доводами відповідача про те, що міжповірочний інтервал для LTI 20/20 TruCam, визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 №437 і становить 1 рік.
Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/34535 від 02.09.2025 чинного до 02.09.2025 (а.с.110), за результатами повірки встановлено, що даний засіб вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000682 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, при цьому діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ± 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год; ± 1 % в діапазоні від 201 до 320 км/год.
Також до вказаного приладу наявний Сертифікат перевірки типу №UA.TR.001 241-18 від 26.12.2018, який дійсний до 26.12.2028 (а.с.112-116) та Сертифікат відповідності №UA.TR.001 22 054-20 від 23.12.2020 (а.с.111), який немає терміну та видається один раз на весь період користування приладом.
Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «LTI 20/20 ТruСАМ II», виробництва Laser Technology Inc., підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного щодо лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II та програмного забезпечення від 24.12.2020 (а.с.105,106).
Разом з цим, Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний наукововиробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, що «лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі» (а.с.117).
Крім того, згідно відповіді ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 №22-38/49, лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі (а.с.117).
Отже, використання ручного вимірювача швидкості приладу TruCam в мобільному режимі (з рук), що прямо передбачено його конструкцією та підтверджується інструкцією з використання, сертифікатом відповідності та роз`ясненням ДП «Укрметртестстандарт», беззаперечно являється обґрунтованим та законним.
Доводи про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних норм стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. Відтак, посилання, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, є безпідставним.
Посилання представника позивача на саме дорожній знак п.5.70, є помилковим, оскільки згідно розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, до інформаційно вказівних знаків відносяться: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
При цьому, розділ 33 «Дорожні знаки» ПДР України не містить попереджувального дорожнього знаку здійснення контролю швидкості за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів не в автоматичному режимі. 
Разом з тим, прилад TruCam LT1 20/20 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки автоматичному режимі.
В свою чергу, дотримання Правил дорожнього руху є обов`язком водія. Не створення під час руху автомобіля перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не позбавляє водія обов`язку неухильно дотримуватись Правил дорожнього руху та не позбавляє, при цьому, відповідальності.
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. І покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
У даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а судом не встановлено порушень при прийнятті спірної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тобто тих порушень, які б по суті стали би підставами для визнання накладення штрафу незаконним.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову до Департаменту патрульної поліції, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі. 
Разом з тим, щодо заявлених позовних вимог до Інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст.46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2ст.222 КУпАП).
При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).
З огляду на викладене, оскільки відповідач інспектор патрульної поліції є посадовою особою відповідного органу, який діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції, при цьому, Управління патрульної поліції є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, який не є юридичною особою, не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, суд зазначає, що належним відповідачем може бути лише орган Національної поліції, від імені якого діяв співробітник поліції, і який є юридичною особою.
Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції у цьому випадку є Департамент патрульної поліції, тобто суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, а інспектор патрульної поліції є посадовою особою відповідного органу, який діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до Інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича.
Інші доводи позовної заяви на висновки суду не впливають.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Щодо судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст.2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262, 286, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса:  АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_2 .
Відповідач: Інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Хмельницькій області старший лейтенант поліції Зозуляка Богдан Васильович, адреса: вул. Коцюбинського, 35/2, м. Хмельницький, Хмельницької області.
Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: вул. Федора Ернеста, буд. 3, м. Київ, код ЄДРПОУ 40108646.

Суддя : Верещинська Я. С.