Справа № 946/9027/25 
Провадження № 1-кп/946/318/26 

У К Р А Ї Н А
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________

ВИРОК
Іменем України

31 березня 2026 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі Одеської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024160000001403 від 06.11.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, приватний підприємець, такої, що має на утриманні одну неповнолітню та одну малолітгю дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,  

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі – КК України),

В С Т А Н О В И В:

I. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022, оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. В подальшому строк проведення зазначеної мобілізації продовжено.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 22 даного Закону, граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.
Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021, якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Виключний перелік громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995.
Разом з тим, у статті 1 Закону України від 04.11.1991 № 1777-XII «Про державний кордон України» зазначено, що Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.
Відповідно до ст. 9 Закону «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. 
Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України – це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
У відповідності до ст. 11 Закону «Про державний кордон України», особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль – державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
У невстановлені дату та час, але не пізніше 31.07.2025, перебуваючи у невстановленому місці та за невстановлених обставин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після введення Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану на всій території України, усвідомлюючи встановлену законодавством тимчасову заборону виїзду з України осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, прийняла рішення організувати незаконне переправлення осіб через державний кордон України поза межами пунктів пропуску за грошову винагороду.
З метою реалізації злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив та усвідомлюючи необхідність узгоджених дій для досягнення злочинного результату, ОСОБА_4 у невстановлені дату, час та спосіб вступила у попередню змову з іншими особами та залучила їх до участі у вчиненні кримінального правопорушення, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про запровадження воєнного стану та порядок перетину державного кордону України, у змові з невстановленими особами організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України.
У межах реалізації спільного злочинного плану ОСОБА_4 разом із співучасниками здійснювала підшукування та вербування осіб, які бажали незаконно залишити територію України у напрямку Республіки Молдова, яким тимчасово обмежено право на виїзд з України, а також організовувала їх перевезення до місць незаконного перетину державного кордону України поза межами пунктів пропуску.
Так, у невстановлені дату та час, але не пізніше 31.07.2025, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, підшукала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому надала вказівки та поради щодо можливості незаконного переправлення осіб через державний кордон України в умовах дії правового режиму воєнного стану, незважаючи на встановлену заборону виїзду з території України.
При цьому ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_6 , що незаконне переправлення осіб через державний кордон України здійснюватиметься шляхом безпосереднього перевезення поза межами офіційно встановлених пунктів пропуску через державний кордон України, а також обумовила грошову винагороду за вчинення зазначених дій у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США.
У свою чергу ОСОБА_6 , повідомивши про відомі йому факти до правоохоронних органів, за власною згодою був залучений до проведення слідчих (розшукових) дій та, діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані ОСОБА_4 умови незаконного переправлення осіб через державний кордон України.
У подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України та керівництво такими діями, у невстановлені час та місці, за невстановлених обставин, з метою надання засобів для вчинення кримінального правопорушення, підшукала водія, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz CLS 320 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому останній не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_4 та за її вказівкою мав перевезти ОСОБА_6 до визначеного нею місця з метою подальшого незаконного переправлення останнього через державний кордон України.
Крім того, близько 15 год. 30 хв. 13.09.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому місці та за невстановлених обставин, керуючи діями співучасників та сприяючи вчиненню кримінального правопорушення шляхом надання вказівок, зателефонувала ОСОБА_6 та призначила зустріч на 19 год. 00 хв. 13.09.2025 біля автозаправної станції WOG, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, буд. 378, з метою реалізації домовленостей щодо незаконного переправлення через державний кордон України.
Після цього, близько 19 год. 15 хв. 13.09.2024, діючи за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, ОСОБА_4 зустрілася біля зазначеної автозаправної станції зі ОСОБА_6 , де в салоні автомобіля марки «Mercedes-Benz GLS 350d», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримала від останнього грошові кошти в сумі 6000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 13.09.2025 складає 247 876 гривень, за організацію незаконного переправлення через державний кордон України.
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_4 , продовжуючи керувати вчиненням кримінального правопорушення та усуваючи перешкоди для його реалізації, надала ОСОБА_6 вказівку пересісти до іншого транспортного засобу, який за її організацією мав доставити його до визначеного нею місця з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України.
Далі, близько 19 год. 30 хв. 13.09.2025, ОСОБА_6 , діючи відповідно до вказівок ОСОБА_4 , сів до транспортного засобу марки «Mercedes-Benz CLS 320 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , після чого останній здійснив рух у напрямку м. Рені Одеської області до місця незаконного перетинання державного кордону України.
У подальшому, о 20 год. 11 хв. 13.09.2025 на автошляху М-15 Одеса – Рені, поблизу будинку № 107 по вул. Болградській у с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_4 була затримана працівниками правоохоронних органів, а її протиправну діяльність, пов`язану з організацією та керівництвом незаконним переправленням осіб через державний кордон України, припинено.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України – організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

II. Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена.
«Стаття 332. Незаконне переправлення осіб через державний кордон України
1. Незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод -
…
2. Ті самі дії, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, -
…
3. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів, -
караються позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.»

III. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості.
09.02.2026 між прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_4 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_5 , у порядку, передбаченому ст. 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з вказаною угодою, обвинувачена та прокурор дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин. Зокрема, обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, усвідомлює вчинене нею кримінальне правопорушення та наслідки. В ході досудового розслідування ОСОБА_4 щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, надала викривальні покази відносно інших осіб, причетних до вчинення злочину в рамках виділеного кримінального провадження №12025160000001142 та зобов`язується надавати правдиві показання у межах своєї обізнаності під час судового провадження. Також обвинувачена перерахувала грошові кошти у сумі 250000 грн (двісті п`ятдесят тисяч гривень) на потреби Збройних Сил України. 
Згідно з вказаною угодою, обвинувачена та прокурор також дійшли згоди щодо покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69, 77 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, та без конфіскації майна, та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В угоді також передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

IV. Мотиви суду.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 468, п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).
У судовому засіданні ОСОБА_4 визнала себе винуватою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, повністю погодившись з обставинами його вчинення, викладеними в обвинувальному акті, щиро розкаялася у його вчиненні та пояснила, що вчинила кримінальне правопорушення за обставин, що докладно викладені в обвинувальному акті, просила суд затвердити укладену угоду. 
Захисник ОСОБА_5 не заперечувала проти затвердження укладеної сторонами угоди.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив вказану угоду затвердити, і призначити обвинуваченій узгоджену в ній міру покарання.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , і погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення за ч.3 ст.332 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Судом також встановлено, що санкцією ч. 3 ст. 332 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені їй п. 1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
У судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Суд враховує те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялася в його вчиненні та активно сприяла його розкриттю, перерахувала грошові кошти у сумі 250000 грн на потреби Збройних Сил України, має на утриманні одну неповнолітню та одну малолітню дитину, а також те, що у неї відсутні обставини, що обтяжують її покарання, у зв`язку з чим суд вважає можливим визнати ці обставини виключними та погоджується з умовами угоди про призначення ОСОБА_4 основного покарання за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної частини статті, а саме у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, та без конфіскації майна. 
У зв`язку з викладеним, а також у зв`язку з тим, що сторонами угоди в силу ч.2 ст.75 КК України узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням, обвинувачена ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. На думку суду, виправленню ОСОБА_4 сприятиме також додатково покладений обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Крім того, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то суд погоджується з умовами угоди про те, що в силу ст. 77 КК України до неї не може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене як обов`язкове покарання санкцією ч.3 ст. 332 КК України.
Така позиція також відповідає сталій судовій практиці, наведеної, зокрема, в абз. 3 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК України непотрібно.
Суд також погоджується з умовами угоди про відсутність необхідності призначати обвинуваченій ОСОБА_4 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, позаяк вчинений нею злочин не пов`язаний з її службовим становищем або зайняттям певною діяльністю, про що у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» надано відповідне роз`яснення. 
Обвинувачена ОСОБА_9 погоджується на призначення узгодженої нею та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченою ОСОБА_4 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.
Підстав для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 про визнання винуватості, і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання зі звільненням від відбування основного покарання.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні була затримана 13.09.2025. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2025 до неї був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 грн. 16.09.2025 ОСОБА_10 була звільнена з-під варти у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 внесли заставу в загальному розмірі 242240 грн, згідно з платіжними інструкціями №8391-1336-9923-8575 від 16.09.2025 та № 8391-1344-4035-1256 від 16.09.2025.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, у разі засудження до позбавлення волі, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання з розрахунку день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України.
З метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам обвинуваченої ухилитися від суду, строк дії запобіжного заходу у вигляді застави має бути продовжений до набрання вироком законної сили. А з набранням вироком законної сили застава у загальній сумі 242240 грн відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України підлягає поверненню заставодавцям ОСОБА_11 – у сумі 150000 грн та ОСОБА_12 – у сумі 92240 грн.
Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 374, 474-475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 09 лютого 2026 року між прокурором ОСОБА_8 , з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_4 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_5 .
2.  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в силу ст. 77 КК України без конфіскації майна.
3. На підставі ст. 75 КК України та досягнутої сторонами узгодженості,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.
4. На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:
?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
5. Роз`яснити  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що якщо засуджена не виконує покладені на неї обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засуджену для відбування призначеного покарання.
6. Згідно з ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, іспитовий строк  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 31.03.2026.
7. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 13.09.2025 по 16.09.2025, виходячи з розрахунку день за день.
8. До набрання вироком законної сили продовжити  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави.
9. З набранням вироком законної сили скасувати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 242240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень). Заставу у розмірі 242240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), сплачену згідно з платіжними інструкціями № 8391-1336-9923-8575 від 16.09.2025 та № 8391-1344-4035-1256 від 16.09.2025, – повернути заставодавцям ОСОБА_11 у сумі 150000 грн та ОСОБА_12 у сумі 92240 грн.
10. З набранням вироком законної сили скасувати накладені на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 17.09.2025 та 31.10.2025 арешти, та:
- мобільний телефон «Apple iPhone 15 Pro Max», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , - повернути ОСОБА_10 , поновивши її право користування та розпорядження;
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz GLS 350d, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - повернути власнику, поновивши право його розпорядження; 
- транспортний засіб, автомобіль марки «VOLVO S60», сірого кольору, VIN: НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 , - вважати повернутим ОСОБА_10 , поновивши право її відчуження та здійснення реєстраційних дій;
- транспортний засіб, автомобіль марки «AUDI A6», сірого кольору, VIN: НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_8 , - вважати повернутим ОСОБА_10 , поновивши право її відчуження та здійснення реєстраційних дій;
- грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а саме 10 купюр номіналом 100 доларів США серія та номер КВ908117604I, KG05665434B, KB38406913D, HB33378198K, HK45243968D, HG01615610B, KB32826893F, KL 97198167A, HL3244733G, HB61157356I, - зарахувати у дохід держави;
- імітаційні засоби у вигляді купюр номіналом 100 доларів США з номером та серією HF71737232E у кількості 50 шт., - зберігати у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
- грошові кошти в сумі 2000 доларів США, 20 купюр номіналом по 100 доларів США, - повернути ОСОБА_10 , поновивиши право її користування та розпорядження;
- грошові кошти в сумі 7000 гривень, 7 купюрам номіналом по 1000 гривень, - повернути ОСОБА_10 , поновивиши право її користування та розпорядження.
11. Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
12. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
13. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області ОСОБА_1