Справа № 634/1323/25 
Провадження № 1-кп/634/69/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2026 року	сел. Сахновщина Харківської області	

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Сахновщина Харківської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12025220090000001313 внесене до ЄРДР 05.11.2025 рокуза обвинуваченням:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, військовослужбовця, старшого лейтенанта, офіцера групи підготовки штабу в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:
05.11.2025 близько 10 год. 00 хв., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 , рухався по автодорозі «Сахновщина – Нагірне – Лигівка», зі сторони сел. Сахновщина, в напрямку с. Лигівка. Під час руху по вищевказаній автодорозі, на відстані 2400 м від вул. Завірюхи сел. Сахновщина, Берестинського району, Харківської області, діючи необережно, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повен був і міг їх передбачити, при виникненні перешкоди у вигляді мотоблоку «Кентавр» з причепом, під керуванням ОСОБА_7 , який рухався попереду нього, у попутному напрямку, в межах його смуги руху, не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», скоїв наїзд на причепу мотоблока «Кентавр», внаслідок чого мотоблок перекинувся та згідно з висновком судово-медичної експертизи, водій мотоблока ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому хребта з ушкодженням спинного мозку, що призвело до настання смерті, а пасажир, яка перебувала у причепі мотоблока, ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою головного мозку з формуванням контузійних вогнищ, закритого перелому ребер праворуч 3-9 зі зміщенням відламків, підшкірної емфіземи, забою обох легень, правобічного гемотораксу, садна обличчя.
Відповідно до висновків судових автотехніхнічних експертиз, дії водія автомобілю «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, та перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що він проходить військову службу на посаді офіцером групи підготовки штабу в/ч НОМЕР_1 , вказана посада передбачає керування транспортними засобами. 05.11.2025, близько о 10 год. він рухався на автомобілі «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 по автодорозі з сел. Сахновщина зі швидкістю 90 – 100 км/год., попереду в попутному напрямку рухався мотоблок з причепом, не впоравшись з керуванням автомобілем допустив зіткнення з мотоблоком, після ДТП зупинився, надав допомогу жінці яка отримала ушкодження а чоловік знаходився під мотоблоком, викликав швидку і поліцію. Також повідомив, що ДТП сталося у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху, Крім того, зазначив, що автомобіль «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 був переданий йому в користування як волонтерська допомога. У вчиненому щиро кається, виражає осуд своєї поведінки, допомагав потерпілій грошовими коштами на лікування та відшкодував заподіяну шкоду, усвідомлює наслідки вчиненого, зробив відповідні висновки, просить суд суворо його не карати, зазначає, що знаходячись на волі може зробити більше користі в умовах сьогодення як військовослужбовець.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, звернулася до суду із заявами, в яких просила провести розгляд справи без її участі, претензій матеріального і морального характеру у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 не має. Просила суд суворо не карати обвинувачено, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувати ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням а також не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду клопотань про визнання доказів недопустимими не подавали.
Судом роз`яснені положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 , своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого, речових доказів та процесуальних витрат.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій та смерть потерпілого.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим судом по даному кримінальному провадженні.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , є військовослужбовець має військове звання старший лейтенант, проходить службу на посаді офіцера групи підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 , за місцем проходження служби характеризується позитивно, має статус учасник бойових дій, нагороджений відзнакою Міністерства оборони України - «ЗАХИСНИКУ СХОДУ», на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та мешкання, раніше не судимий.
ТВО командира військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з клопотанням про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 наближеного до мінімального покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України та без застосування додаткового покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, з дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує фактичні обставини кримінального провадження, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і внаслідок протиправних дій настала смерть потерпілого, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення основного покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
З урахування даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій та позитивну характеристику за місцем служби, ставлення до вчиненого та прагнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, позицію потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілої, а також клопотання військової частини НОМЕР_1 , суд вважає, що ОСОБА_5 не потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому остаточного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням зі встановленням іспитового строку відсутні.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.
У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд виходить з наступного.
Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується на розсуд суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 є офіцером штабу військової частини НОМЕР_1 і виконує свої службові обов`язки з використанням автотранспорту. 
В умовах збройної агресії російської федерації проти України належне виконання військовослужбовцями своїх службових обов`язків у відповідності до компетенції становить підвищену суспільну необхідність. Позбавлення права керувати транспортним засобом діючого військовослужбовця, виконання посадових обов`язки якого пов`язані з керуванням транспортом, не призведуть належного виконання завдань кримінального кодексу та мети покарання.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, встановлене як додаткове факультативне покарання, тому суд приходить до висновку про можливість не застосовувати його відносно ОСОБА_5 , враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, приймає безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони України через військову агресію, його поведінку як до вчинення інкримінованого йому правопорушення, так і після цього, ставлення його до скоєного кримінального правопорушення.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило, а суд не вбачає підстав для його обрання.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в порядку ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2025 арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мотоблок «Кентавр», який належить ОСОБА_7 та автомобіль «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 , який належить громадянину ОСОБА_9 .
Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369 – 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд -
ухвалив:
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України, ч. 1 ст. 163 КВК України та Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 337 від 17.09.2020, покласти на ОСОБА_5 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини чи посадових осіб військової частини, відповідальних за облік та формування особових справ військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, в якій проходить військову службу;
- повідомляти командира військової частини чи посадових осіб військової частини, відповідальних за облік та формування особових справ військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, в якій проходить військову службу, про зміну місця проживання, служби;
- не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини, в якій проходить військову службу.
У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого цим вироком іспитового строку, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 , наступних обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. 
Стягнути з ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в дохід держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз: СЕ-19/121-25/28677-ІТ від 09.12.2025 - 10696,80 грн, №СЕ-19/121-25/28676-ІТ від 15.12.2025 - 10696,80 грн., №СЕ-19/121-25/28686-ІТ від 18.12.2025 - 10696,80 грн., №СЕ-19/121-25/31071-IT від 24.12.2025 - 7131,20 грн., №СЕ-19/121-25/31070-ІТ від 24.12.2025 - 7131,20 грн.  а всього стягнути 46 352 (сорок шість тисяч триста п`ятдесят дві) гривень 80 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2025 арешт на майно, а саме: мотоблок «Кентавр», який належить ОСОБА_7 та автомобіль «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 , який належить громадянину Польщі ОСОБА_10 .
Речовий доказ: мотоблок «Кентавр», який належить ОСОБА_7 і зберігається на території спеціального майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою:Харківська область, Берестинський район, сел. Сахновщина. вул. Аеродромна, 2, після набрання вироку законної сили передати потерпілій ОСОБА_8 .
Речовий доказ: автомобіль «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_2 , який належить громадянину ОСОБА_9 і зберігається на території спеціального майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою:Харківська область, Берестинський район, сел. Сахновщина. вул. Аеродромна. 2 після набрання вироку законної сили передати військовій частині НОМЕР_1 .
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: