ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 910/15089/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Андрієнка В.В. 
Буравльова С.І. 

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.
та представників сторін (за зустрічним позовом): 
позивача - Бондарчука А.М.; 
відповідача - Чебанова О.О.;
третьої особи-1 на стороні позивача - не з`явилися; 
третьої особи-2 на стороні позивача - не з`явилися; 
третьої особи на стороні відповідача - не з`явилися. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 

у справі №910/15089/24 (суддя - Літвінова М.Є.)
за первісним позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
до ОСОБА_1 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом - Міністерство фінансів України
про звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог що до предмета спору, на стороні відповідача за первісним /позивача за зустрічним позовом:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос";
2. ОСОБА_2 
про розірвання договору іпотеки та визнання припиненою іпотеки.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 а саме: квартиру АДРЕСА_1 , за рахунок чого задовольнити вимоги за кредитним договором №21-1KV0331 від 24.09.2021 у сумі 23951335,79 грн, з них: сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 11444993,02 грн, проценти за користування кредитом 486873,76 грн; штрафи - 570003,75 грн; заборгованість згідно договору про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/263 від 31.12.2020 - 11449465,26 грн, шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 26.09.2024 банк направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору №0000606/26338-24 від 23.09.2024, проте відповідачем не виконані вимоги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив звернути стягнення на предмет іпотеки.
10.02.2025 від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивачка за зустрічним позовом просила:
- розірвати іпотечний договір №21-72Z10001 від 23.02.2021 (з усіма змінами та доповненнями), укладений між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 ;
- визнати припиненою іпотеку, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якої є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , до складу якої входять чотири кімнати, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 595243580000.
Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, позивачка зазначила, що військові дії на значній території України, введення воєнного стану на всій території України, спад економічної активності є обставинами, які істотно змінилися з моменту укладення договору іпотеки, тобто на дату укладення договору іпотеки у ОСОБА_1 були відсутні підстави передбачити настання відповідної зміни обставин. На переконання позивачки, вона фактично позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору іпотеки, оскільки через російську агресію проти України боржник за кредитним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний Дім "Геліос" перебуває у скрутному фінансовому становищі і не спроможне повністю обслуговувати свої борги, а у випадку звернення Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 , як іпотекодавця з вимогою достроково погасити заборгованість, остання не зможе звернути стягнення на майно боржника після набуття прав кредитора внаслідок можливих бойових дій на території Харківської міської територіальної громади.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 (повне рішення складене 21.01.2026) у справі №910/15089/24:
- первісні позовні вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 а саме: квартиру АДРЕСА_1 , за рахунок чого задовольнити вимоги за кредитним договором №21-1KV0331 від 24.09.2021 у сумі 23951335,79 грн, з них: сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 11444993,02 грн, проценти за користування кредитом - 486873,76 грн, заборгованість згідно договору про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/263 від 31.12.2020 - 11449465,26 грн, шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
- в іншій частині первісних позовних вимог відмовлено;
- в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору іпотеки та визнання припиненою іпотеки відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі.
Апеляційна скарга позивачки за зустрічним позовом (тут і надалі - позивачка) мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням приписів процесуального права.
На переконання скаржниці, обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору іпотеки, що є забезпеченням виконання зобов`язань боржника перед кредитором за генеральною кредитною угодою №20-72KG0001 від 19.02.2020, істотно змінилися. Істотна зміна обставин у правовідносинах з банком настала внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації (далі - рф) яке розпочалося 24.02.2022, введення воєнного стану та спад економічної активності.
ОСОБА_1 стверджує, що через агресію рф проти України боржник за кредитним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" перебуває у скрутному фінансовому становищі і не спроможне повністю обслуговувати свої борги, а у випадку звернення банку до іпотекодавця з вимогою достроково погасити заборгованість, ОСОБА_1 не зможе звернути стягнення на майно боржника, після набуття прав кредитора, внаслідок можливих дій на території Харківської міської територіальної громади. 
Наведене, за твердженням скаржниці, свідчить про порушення балансу інтересів сторін договору іпотеки, а також про те, що подальше виконання оспорюваного договору позбавило б ОСОБА_1 того, на що вона розраховувала при його укладенні.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу у справі №910/15089/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 апеляційну скаргу у справі №910/15089/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі №910/15089/24, справу призначено до розгляду на 31.03.2025 та встановлено іншим особам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
12.03.2026 Міністерство фінансів України подало відзив на апеляційну скарг, згідно якого заперечує проти доводів скарги, просить суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Міністерство відмічає, що обставини зміни політичної, економічної ситуції в країні, коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору і не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України та не можуть бути підставами для розірвання договору.
Також Міністерство фінансів України просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника міністерства.
18.03.2026 відзив на апеляційну скаргу надійшов від Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України".
Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги відповідач за зустрічним позовом (тут і надалі - відповідач) вважає, що оскільки позивач та боржник не надали суду сертифікат Торгово-промислової палати України з висновком про те, що підприємство не могло виконати свої зобов`язання за генеральною кредитною угодою №20-72KG0001 від 19.02.2020 (в тому числі укладеному в її рамках кредитного договору №21-1KV0331 від 24.09.2021) та договору іпотеки №21-72Z10001 від 23.02.2021, вимоги скаржника щодо розірвання іпотечного договору внаслідок застосування форс-мажорних обставин є необґрунтованими.
Інші представники сторін відзиву на апеляційну скаргу не надали, що в силу приписів ст. 263 ГПК України не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.
На електронну адресу суду 31.03.2026 від представника ОСОБА_1 адвоката Бондарчука А.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, розгляд справи №910/15089/24 відкладено до 21.04.2026.
На електронну адресу суду 10.04.2026 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні 21.04.2026 у справі №910/15089/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судове засідання 21.04.2026, яке відбулося в режимі відеоконференції, з`явилися представники позивачки та відповідача, натомість представники третіх осіб на стороні позивачки не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені належним чином.
Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, а також на строки розгляду апеляційної скарги, враховуючи клопотання Міністерства фінансів України про розгляд справи без участі представника міністерства, суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників третіх осіб за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.
Представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник скаржника вимоги скарги підтримав, просив суд задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві, просив суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 19.02.2020 між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" укладено генеральну кредитну угоду №20-72KG0001, відповідно до умов якої банк здійснює із позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 2.2 цієї генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень цієї генеральної угоди.
Відповідно до п. 2.2 генеральної кредитної угоди ліміт генеральної угоди становив 6200000 грн.
Додатковою угодою №20-72KG0001-0002 від 24.09.2021 ліміт було збільшено до 23000000 грн.
Строк користування кредитом за цією генеральною угодою - 18.02.2025. При цьому умовами кредитного договору може встановлюватись інший (менший) строк погашення кредиту, що надається згідно з відповідним кредитним договором, який є обов`язковим до дотримання (п. 2.3 генеральної кредитної угоди). 
Позичальник зобов`язується здійснити погашення кредиту, процентів за кредитом, комісій та інших платежів за цим договором у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дня відправлення банком позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення, якщо допущено прострочення термінів виконання грошових зобов`язань за будь-яким договором (п. 9.2.11 договору).
В забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою №г20-72KG0001 від 19.02.2020 між банком та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №21-72Z10001 від 23.02.2021, відповідно до якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , до складу якої входять чотири кімнати.
Відповідно до п. 3.1.1 договору іпотеки банк має право вимагати від іпотекодавця належного виконання ним зобов`язань, взятих на себе за цим договором, а також зобов`язань, покладених на нього положеннями чинного законодавства України. Згідно до п. 6.1 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у відповідності до чинного законодавства України, зокрема, на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважаються застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зазначені у пунктах 6.3 та 6.4 цього договору.
Пункт 6.2. договору іпотеки встановлює, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань іпотекодавцем та/або боржником за цим договором та/або кредитним договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про виконання порушених зобов`язань. У такій вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. 
Згідно з п. 6.3 договору у разі виникнення в іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки та прийняття ним рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, іпотекодержатель має право звернутись до уповноважених органів з метою реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі цього договору.
Сторони домовилися, що прийнятним та належним способом обміну інформацією, у разі використання іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках позасудового стягнення відповідно до цього застереження про задоволення вимог є усі повідомлення, що надсилаються однією стороною іншій стороні, виключно рекомендованими листами з повідомленням про вручення або листами з оголошеною цінністю з описом вкладення на адресу сторони-адресата, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10.3 цього договору. 
Пунктом 6.5 договору унормовано, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання за кредитним договором (зобов`язання боржника за кредитним договором виконання якого забезпечене іпотекою за цим договором) є дійсними до повного їх виконання. 
Відповідно до п. 6.6 договору іпотеки реалізація предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Згідно з п. 6.8 договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, до такого виконавчого напису також включаються (можуть бути включені) штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня), що передбачені цим договором та кредитним договором.
Пунктом 10.1.1. статті 10.1. договору іпотеки визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання представником іпотекодержателя та іпотекодавцем, скріплення відбитком печатки іпотекодержателя та нотаріального посвідчення і залишається чинним до припинення іпотеки щодо Предмета іпотеки, що виникла на підставі цього договору.
24.09.2021 між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №21-72ZI0001-0002 до іпотечного договору від 23.02.2021 №21-72ZI0001, яким сторони виклали пункт 1.1. статті 1 "Предмет договору" у новій редакції, а саме: "…за цим договором іпотекою забезпечуються усі грошові зобов`язання боржника щодо повернення простроченої заборгованості перед бюджетом, сплати пені, розрахованої на суму простроченої заборгованості перед бюджетом та інших пільг (відшкодувань) у відповідності до умов кредитного договору, договору про надання державної гарантії та чинного законодавства України.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 у справі №922/3281/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.202, присуджено до солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "Укрексімбан" заборгованість за кредитним договором №21-1KV0331 від 24.09.2021 року у сумі 23381332,04 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом (основний борг) 11444993,02 грн, проценти за користування кредитом 486873,76 грн, заборгованість згідно з договором про надання державної гарантії на портфельній основі від 31.12.2020 №13010-05/263 у розмірі 11449465,26 грн.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Отже, обставини, які встановлені у рішенні Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 у справі №922/3281/24, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
26.09.2024 Акціонерне товариство "Укрексімбанк" направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору №0000606/26338-24 від 23.09.2024, за змістом якої повідомлено про наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" за кредитним договором №21-1KV0331від 24.09.2021 у розмірі 23951335,79 грн та зазначено про необхідність у 30-денний строк з дати направлення цієї вимогами усунути порушення та погасити заборгованість у вказаному розмірі, у разі невиконання вимоги банк ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки. 
ОСОБА_1 відповіді на вимогу банку не надала, заборгованість у розмірі 23951335, 79 грн не сплатила.
Як зазначає банк, вимоги поручителем не виконані, отже Акціонерне товариство "Державний експортно - імпортний банк України" звернулося з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №21-72Z10001 від 23.02.2021 та за рахунок чого просило суд задовольнити вимоги за кредитним договором №21-11311 від 24.09.2021 у сумі 23951335,79 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 11444993,02 грн; проценти за користування кредитом 486873,76 грн; штрафи - 570003,75 грн; заборгованість згідно договору про надання державної гарантії на портфельній основі від 31.12.2020 №13010-05/263 - 11449465,26 грн, шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
У свою чергу ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до банку про розірвання іпотечного договору на підставі ст. 652 ЦК України, у зв`язку з істотною зміною обставин.
За результатами розгляду спору суд першої інстанції встановивши невиконанням третьою особою (за зустрічним позовом) перед позивачем (за первісним позовом) своїх обов`язків за основним зобов`язанням, - генеральної кредитної угоди №20-72KG0001 від 19.02.2020, кредитного договору №21-1КV0331 від 24.09.2021, договору про надання державної гарантії на портфельній основі від 31.12.2020 №13010-05/263, дійшов висновку, що вимоги позивача (за первісним позовом) про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову місцевий господарський суд виходив з того, що наведені ОСОБА_1 обставини не свідчать про істотну зміну обставин після укладення спірного договору.
Як слідує зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, а тому, враховуючи межі перегляду справи апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, рішення суду першої інстанції в даному випадку переглядається лише у частині зустрічного позову.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення в частині первісного позову.
У той же час колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову та вважає за необхідне зазначити наступне.
Спір у справі виник у зв`язку з вимогою ОСОБА_1 розірвати спірний договір іпотеки у зв`язку з зміною істотних обставин, якими сторони керувались при їх укладенні, якими, на думку позивачки, є повномасштабна військова агресія рф проти України, внаслідок чого відбулося порушення балансу інтересів сторін договору іпотеки, а подальше виконання оспорюваного договору позбавило б ОСОБА_1 того, на що вона розраховувала при його укладенні.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 525, 526 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.
Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях ст. 651 ЦК України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.
Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №910/13557/21.
Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків (відповідна позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17).
Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Зі змісту вказаної статті слідує, що розірвання договору в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 652 ЦК України, можливо лише за наявності усіх чотирьох умов визначених вказаною нормою. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17.
При цьому, саме позивач при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору насамперед повинен довести факт наявності передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/5110/17, від 23.07.2019 у справі №910/13249/17, від 01.08.2020 у справі №910/16784/20, від 04.03.2025 у справі №910/3688/24.
Північний апеляційний господарський суд відмічає, що істотна зміна обставин у розумінні ст. 652 ЦК України не може ототожнюватися з будь-якими небажаними для сторони наслідками виконання договору або з втратою економічної доцільності зобов`язання, якщо такі наслідки випливають із природи правочину та прийнятого стороною ризику.
ОСОБА_1 стверджує, що приймаючи рішення про укладення іпотечного договору щодо забезпечення зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" за генеральною кредитною угодою №г20-72KG0001 від 19.02.2020, вона виходила із обставин, які існували на той час, і не могло передбачити, що до моменту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" своїх зобов`язань за кредитним договором може статися вторгнення рф на територію України. Таким чином, за доводами позивачки, істотною зміною обставин є початок повномасштабної військової агресії рф проти України.
Північний апеляційний господарський суд зазначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).
За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Укладаючи іпотечний договір, ОСОБА_1 шляхом вільного волевиявлення прийняла на себе саме ризик невиконання позичальником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос") умов кредитного договору та настання відповідних несприятливих для неї наслідків у вигляді невиконання основного зобов`язання боржником, зокрема й у разі визнання позичальника неплатоспроможним.
З огляду на положення зазначених вище норм закону, а також положення іпотечного договору, при укладенні договору позивачка як іпотекодавець (майновий поручитель) зобов`язалася за рахунок переданого в іпотеку майна забезпечити та виконати зобов`язання боржника, якщо такого виконання не відбудеться, незалежно від причин неплатоспроможності та підстав невиконання боржником умов кредитного договору. 
Доводи позивачки про те, що, укладаючи іпотечний договір, вона виходила з того, що не настане обставина, яка зумовить необхідність виконання нею зобов`язання позичальника, суперечить правовій природі забезпечувального зобов`язання та змісту укладеного договору.
Стосовно доводів ОСОБА_1 , що істотною зміною обставин є початок повномасштабної військової агресії рф проти України слід зазначити, що вказані обставини мають загальний характер, тобто стосуються всіх учасників ринку, є комерційними ризиками сторін договорів та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а не лише іпотекодавця. Більше того, такі наслідки негативно вплинули на всіх суб`єктів господарювання в Україні, проте ці обставини самі по собі не можуть вважатись істотною зміною обставин, яка є підставою для розірвання договору іпотеки.
Обставини зміни політичної, економічної ситуації в країні, коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору і не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України та не можуть бути підставами для розірвання договору, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 04.04.2018 у справі №910/4590/17 та від 18.09.2020 у справі №916/4693/15.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що в умовах свободи договору звичайно припускається, що укладення будь-якого договору відбувається в інтересах всіх його учасників, на умовах, що забезпечують оптимальний баланс їх інтересів. Будь-яка особа здійснює оцінку свого інтересу від укладення того чи іншого договору не абстрактно, а виходячи з усієї сукупності існуючих зовнішніх обставин і певних прогнозів відносно їх розвитку у майбутньому. Оцінюючи можливість тих чи інших змін існуючих зовнішніх обставин у майбутньому, сторони при укладенні договору, як правило, прагнуть певним чином забезпечити свої інтереси на випадок таких змін.
У контексті наведеного слід зазначити, що позивачка, укладаючи договір іпотеки та передаючи в забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою №г20-72KG0001 від 19.02.2020 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом вільного волевиявлення, усвідомлювала, що в разі невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" свого зобов`язання за генеральною кредитною угодою №20-71KG0001 від 19.02.2020 іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та прийняла настання відповідних несприятливих для неї наслідків, що передбачені цим договором у разі порушення зобов`язання. Таким чином, позивачка добровільно обмежила своє право власності на предмет іпотеки у встановлений чинним законодавством спосіб та прийняла на себе в тому числі ризик настання відповідних несприятливих для неї наслідків у вигляді невиконання основного зобов`язання боржником.
При цьому ОСОБА_1 могла і повинна була при певній обачності передбачити виникнення труднощів у виконанні Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" кредитної угоди №20-71KG0001 від 19.02.2020, тому введення на території України воєнного стану не може розглядатись як підстава для розірвання договору іпотеки у зв`язку з істотною зміною обставин, а наявність обставин непереборної сили позивачкою не доведено.
Внесення території Харківської міської територіальної громади (адреса реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" - м. Харків, вул. Шатилова Дача, буд. 4 кім. 603) до переліку територій, на який можливі бойові дії не є беззаперечним свідченням того, що ОСОБА_1 не зможе звернути стягнення на майно товариства, оскільки статус території можливих бойових дій ускладнює, але не унеможливлює примусове стягнення. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що все майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" зареєстроване на території Харківської міської територіальної громади.
Підсумовуючи викладене колегія суддів відмічає, що повномасштабне вторгнення рф на територію України, введення воєнного стану, спад економічної активності, а також погіршення фінансових показників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний дім "Геліос" мають загальний характер, пов`язані з веденням господарської діяльності в умовах воєнного стану та стосуються обох сторін зобов`язання. Такі обставини, хоча й можуть впливати на економічну ефективність діяльності боржника, однак самі по собі не доводять що вони становили визначальні обставини для сторін саме договору іпотеки у сенсі ч. 2 ст. 652 ЦК України, а також не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між цими подіями та порушенням балансу інтересів у забезпечувальному зобов`язанні. Можливість настання негативних наслідків у зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання є передбачуваною для майнового поручителя та обумовленою самим змістом договору іпотеки, а тому не може розглядатися як істотна зміна обставин у розумінні ст. 652 ЦК України. Отже, суд першої інстанції правильно встановив відсутність доказів того, що подальше виконання договору іпотеки порушує співвідношення майнових інтересів сторін саме за договором іпотеки, а не лише призводить до реалізації того ризику, який іпотекодавець свідомо прийняв, укладаючи забезпечувальний правочин.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 652 ЦК України, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність одночасної наявності чотирьох умов, передбачених частиною другою цієї статті та правомірно відмовив у задоволенні позову. 
Таким чином, аргументи апеляційної скарги позивачки не спростовують правомірності висновків місцевого господарського суду щодо встановлених обставин справи та не можуть бути підставами для його скасування.
Доводи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, беруться до уваги судом апеляційної інстанції як такі, що узгоджуються із застосуванням норм права судом першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі №910/15089/24 в частині зустрічного позову відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі №910/15089/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.04.2026. 

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов