Справа №455/1891/25 Головуючий у 1 інстанції:Титов А.О. 
Провадження №22-ц/811/4227/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Черевко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області в складі судді Титова А.О. від 10 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Старосамбірська об`єднана територіальна громада в особі Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 листопада 2025 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, - задоволено частково.
Встановлено факт належності ОСОБА_3 в 1948 році наступного майна в с.Стара Ропа, Старосамбірського району Дрогобицької області, а саме: 1 кінь, 1 корова, 1 кінна молотарка, 1 віялка для зерна.
В іншій частині заявлених вимог, - відмовлено.
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 листопада 2025 року у цивільній справі №455/1891/25 скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити частково та встановити факт наявності у ОСОБА_3 в 1948 році майна в с.Стара Ропа, на хуторі Бучів, Старосамбірського району, Дрогобицької області, а саме: 1) дерев`яна хата, розміром 10x12м; 2) зерносховище дерев`яне під цинковою бляхою, розміром 8x10 м; 3) дерев`яна стайня, розміром 6x8м; 4) дерев`яна стодола, розміром 25x12м; 5) барак/оберіг для зберігання сіна, розміром 10x15м; 6) знаряддя праці: кінна молотарка - 1 шт., кінна січкарня – 1 шт., віялка для зерна - 1 шт., дерев`яні вози - 2 шт., упряж, борони - 2 шт., кінь - 1 шт., корова - 1 шт., порося - 1 шт., теля - 1 шт., кират - 1 шт; 7) господарський реманент: плуги - 2 шт., борони - 2 шт., січкарня, молотарки – 6 шт., лопати - 5 шт., жорна - 1 шт; 8) хатнє майно: столи - 4 шт.; шафи - 2 шт., ліжка дерев`яні - 4 шт., ліжко залізне - 1 шт., подушки пухові - 10 шт., перини - 3 шт., одяг, полотно льняне, образи та інше; 9) земля орна – 20 га.
Вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що не відповідає обставинам справи, ухваленим із порушенням норм матеріального права та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість визначення площі земель за архівними документами через формулювання «до 20 га», не надав оцінці письмовим поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що зроблені 22.08.1997 і які були очевидцями подій, що сім`я заявниці у 1948 році зазнала репресій. Суд також не врахував, що сім`я заявниці складалася з семи осіб, наявності у неї не менше 20 га орної землі, сільськогосподарського реманенту, житлових та господарських будівель, а також не оцінив показання свідків щодо наявності відповідного майна, які узгоджуються з обставинами справи. Також, вказує, що судом не враховано, що покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які ґрунтуються на повідомленнях їхніх батьків, підтверджуються іншими доказами у справі, а саме постановою про заведення облікової справи від 22.03.1950 старшого оперуповноваженого Старосамбірського РВ МДБ Дрогобицької області та висновком про виселення родини, затвердженого начальником теруправління МДБ по Дрогобицькій області та санкціонованого прокурором Дрогобицької прокуратури від 31.07.1950. Таким чином, вважає, що суд неповно дослідив обставини справи та не надав належної оцінки доказам.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Клопотання про відкладення розгляду справи з підстав захворювання, яке надійшло 21.04.2026 від представника заявниці Шийки І.І. колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила, зважаючи на те, що будь-яких належних та допустимих доказів перебування представника на лікуванні або стану здоров`я який би вказував на неможливість його участі у судовому засіданні суду представлено не було. Будь-яких обґрунтованих доводів неможливості участі у судовому засіданні самої заявниці теж не наведено. 
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, відзиву на заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, ст.ст. 293-294, 76, 87, 90, 293-294 ЦПК України, ст.ст. 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», Положення щодо виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2021 №535, та задовольняючи заяву частково, виходив з того, – що як вбачається з довідки Львівського обласного суду №44к-32-98 від 13.11.1998, постановою президії Львівського обласного суду від 15.04.1998 вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.08.1948 відносно ОСОБА_3 , 1892 року народження, уродженця і жителя с.Стара Ропа Старосамбірського району Дрогобицької області, засудженого за ст.58-1 ч.2 КК УРСР, скасовано, справу переведенням закрито за відсутністю в його діях складу злочину, з поверненням конфіскованого майна або його вартості. Громадянин ОСОБА_3 арештований ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер в місцях позбавлення волі 18.01.1951. Громадянин ОСОБА_3 по даній справі реабілітований, підлягає під дію ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». З виконавчого листа виданого 10.08.1948 Народним судом Ст. Самбірського р-ну Дрогобицької області, УРСР, вбачається, що суд розглянув справу по обвинуваченню ОСОБА_3 , 1882 року народження, що народився і мешкав в с.Ст.Ропа Ст. Самбірського р-ну Дрогобицької обл., по ст.581 ч.2 КК УРСР та визнав ОСОБА_3 винним у злочині передбаченим ст.581 ч.2 КК УРСР та конфіскувати усе майно. З довідки інформаційного бюро Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 19 листопада 1996 року вбачається, що члени сім`ї ОСОБА_3 , зокрема заявниця, на підставі п.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані, з поверненням конфіскованого майна або його вартості. Відомості про вилучене і конфісковане майно в архівній справі відсутні. Згідно довідки Інформаційного центру МВС УРСР Управління внутрішніх справ Львівської області від 21.07.1992, вбачається що 21.07.1950 із села Стара Ропа, Старосамбірського району, Львівської області були виселені з конфіскацією майна і визначені на спецпоселення в Іркутську область ОСОБА_8 , 1903 року, ОСОБА_9 , 1923 року, ОСОБА_10 , 1924 року, ОСОБА_11 , 1934 року, ОСОБА_12 , 1941 року, ОСОБА_13 , 1941 року, які 02 червня 1958 року на підставі Указу ПБР СРСР від 19.05.1958 із спецпоселення були звільнені. На підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані з поновленням в усіх громадських правах, в тому числі з поверненням конфіскованого майна або його вартості. 09.03.1999 Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Старосамбірської районної Ради народних депутатів Львівської області скерувала на адресу начальника Старосамбірського РВ УМВСУ пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для уточнення складу конфіскованого майна виселеної в 1950 році сім`ї ОСОБА_8 з с.Стара Ропа. У вищевказаних поясненнях від 22.08.1997 ОСОБА_4 , 1931 року народження, та ОСОБА_5 - жителі с. Стара Сіль, повідомили, що в 1948 році до арешту ОСОБА_3 , його сім`я проживала на хуторі ОСОБА_14 , який належав до с.Стара Ропа Старосамбірського району Львівської області. Після арешту ОСОБА_3 його сім`ю виселили в с.Стара Ропа, а майно усе забрали для заснування колгоспу в с.Стара Ропа. ОСОБА_3 мав наступне майно: - дерев`яна хата, розміром 10x12м; - зерносховище дерев`яне під цинковою бляхою, розміром 8x10 м; - дерев`яна стайня, розміром 6x8м; - дерев`яна стодола, розміром 25x12м; - барак для зберігання сіна, розміром 10x15м; - знаряддя праці: кінна молотарка - 1 шт., кінна січкарня - 1 шт., віялка для зерна - 1 шт., дерев`яні вози - 2 шт., упряж, борони - 2 шт., кінь - 1 шт., корова - 1 шт., порося - 1 шт., теля - 1 шт., кират - 1 шт; - господарський реманент: плуги - 2 шт., борони - 2 шт., січкарня, молотарки - 6 шт., лопати - 5 шт., жорна - 1 шт; - хатнє майно: столи - 4 шт.; шафи - 2 шт., ліжка дерев`яні - 4 шт., ліжко залізне - 1 шт., подушки пухові - 10 шт., перини - 3 шт., одяг різний, полотно льняне, образи та інше; - земля - 37 га. Як зазначила заявниця в судовому засіданні – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, а тому не можуть бути викликані в судове засідання для допиту. З копії постанови про заведення облікової справи від 22.03.1950 старшого оперуповноваженого Старосамбірського РВ МДБ Дрогобицької області вбачається, що ОСОБА_3 до 1948 року у своєму господарстві мав до 20 гектарів землі, добрий інвентар, кінну молотарку, віялки, в подальшому був розкулачений, його майно було конфісковано та передано до колгоспу. З копії висновку про виселення родини, затвердженого начальником теруправління МДБ по Дрогобицькій області та санкціонованого прокурором Дрогобицької прокуратури від 31.07.1950 вбачається, що ОСОБА_3 до 1948 року проживав в с.Стара Ропа Старосамбірського району Дрогобицької області, мав кулацьке господарство до 20 гектарів землі, 2 коня, 4 корови, молотарку, віялку, був засуджений судом за саботаж виконання державних поставок. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель села Стара Ропа, повідомив, що з розповідей своїх батьків та односельчан старшого віку йому відомо, що ОСОБА_3 після повернення зі Сполучений Штатів Америки придбав землю на хуторі Бучів, мав інвентар, необхідний для ведення господарства - кіру (комбайн), господарські будівлі та хату. Також свідок пояснив, що особи, від яких йому відомі вищевикладені обставини на цей час померли, а тому не можуть бути викликані в судове засідання. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька села Стара Ропа, повідомила, що з розповідей її батьків їй відомо, що заявниця та її родина проживали на хуторі ОСОБА_14 , де вони мали хату, господарські споруди, стайню, стодолу, домашній інвентар, ліжка, земля - до 40 гектарів, сад, в подальшому це майно у них було відібрано комуністичною владою, а родину було виселено. Також свідок пояснила, що її батьки, від яких їй відомі вищевикладені обставини на цей час померли, а тому не можуть бути викликані в судове засідання. Дослідивши вищевказані матеріали справи, з урахуванням заявлених вимог, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині наступного майна: 1 кінь, 1 корова, 1 кінна молотарка, 1 віялка для зерна. Належність вищевказаного майна ОСОБА_3 станом на 1948 рік підтверджується архівними документами ГУМВС України у Львівській області - копії постанови про заведення облікової справи від 22.03.1950 старшого оперуповноваженого Старосамбірського РВ МДБ Дрогобицької області та копії висновку про виселення родини, затвердженого начальником теруправління МДБ по Дрогобицькій області та санкціонованого прокурором Дрогобицької прокуратури від 31.07.1950. Щодо іншого, зазначеного в заяві майна, суд зазначив про відсутність підстав для задоволення заяви в цій частини, оскільки належність такого ОСОБА_3 не підтверджується доказами у справі. Так, у вищевказаних архівних документах вказується про те, що ОСОБА_3 мав до 20 га землі, однак з огляду на формулювання «до 20 га» - з таких документів визначити конкретну площу земель неможливо, а тому, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів щодо площі земель – заява в цій частині задоволенню не підлягає. При цьому, суд зазначив, що копій письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є, з огляду на вищевикладені положення 1 статті 90 ЦПК України, показаннями свідків, а письмові пояснення таких осіб – не входять до переліку джерел доказів, визначених статтею 76 ЦПК України. При цьому, як пояснила заявниця – станом на час розгляду справи такі особи померли, а тому не можуть бути викликані в судове засідання для допиту. Показання допитаних судом в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ґрунтувались на повідомленнях інших осіб: їх батьків та односельчан старшого віку, які за повідомленням свідків – померли, а тому не можуть бути викликані в судове засідання для допиту. Наведені обставини в сукупності, з урахуванням вимог частини 2 статті 90 ЦПК України, вказують на те, що показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути допустимими доказами у справі. Як повідомила заявниця, вона подала суду всі наявні в неї докази, при цьому, з довідки інформаційного бюро Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 19 листопада 1996 року вбачається, що відомості про вилучене і конфісковане у ОСОБА_3 майно – в архівній справі відсутні, а тому підстав для витребування судом додаткових доказів не вбачалось. Щодо доводів заінтересованої особи про наявність спору про право та неможливість розгляду справи в порядку окремого провадження суд зазначив, що справа про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення факту належності майна реабілітованій особі – підлягає розгляду за правилами окремого провадження. У даному випадку встановлення факту наявності вищезазначеного майна у її батька необхідно заявниці для звернення до державних установ з метою повернення такого майна або отримання компенсації за нього. Тобто заявниця, у відповідності до пункту 8 Положення щодо виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим особам, звернулась до суду для встановлення факту, що має юридичне значення з метою подальшого звернення із відповідною заявою про повернення або відшкодування вартості вилученого під час репресій майна, що передбачено пунктом 7 наведеного Порядку. В свою чергу, уповноваженими органами заява заявниці про повернення майна або відшкодування його вартості не розглядалась, а тому, на думку суду, підстав вважати, що станом на день розгляду справи існує спір про право – відсутні.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, – не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Старосамбірська об`єднана територіальна громада в особі Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, у якій просила:
- винести рішення про встановлення факту наявності у її батька - ОСОБА_3 в 1948 році майна в с.Стара Ропа, на хуторі Бучів, Старосамбірського району, Дрогобицької області, а саме: 1) дерев`яна хата, розміром 10x12м під цинковою бляхою; 2) зерносховище дерев`яне, розміром 8x10м під цинковою бляхою; 3) дерев`яна стайня, розміром 6x8м; 4) дерев`яна стодола, розміром 25x12м; 5) барак/оберіг для зберігання сіна, розміром 10x15м; 6) знаряддя праці: кінна молотарка - 1 шт., кінна січкарня - 1 шт., віялка для зерна - 1 шт., дерев`яні вози - 2 шт., упряж, борони - 2 шт., кінь - 1 шт., корова - 1 шт., порося - 1 шт., теля - 1 шт., кират - 1 шт; 7) господарський реманент: плуги - 2 шт., борони - 2 шт., січкарня, молотарки - 6 шт., лопати - 5 шт., жорна - 1 шт; 8) хатнє майно: столи - 4 шт.; шафи - 2 шт., ліжка дерев`яні - 4 шт., ліжко залізне - 1 шт., подушки пухові - 10 шт., перини - 3 шт., одяг, полотно льняне, образи та інше; 9) земля - 37 га.
В обґрунтування заяви зазначила, що в 1948 році її батька – ОСОБА_3 , народним судом Старосамбірського району Дрогобицької області було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.58 КУ УРСР та притягнуто до кримінальної відповідальності з конфіскацією всього його майна. Після засудження батька заявниці родину було виселено з їх будинку в с.Стара Ропа на хуторі Бучів Старосамбірського району і вони переїхали проживати в будинок батьків матері в цьому ж селі. В подальшому, за рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 14.08.1950, вони всі були виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Іркутську область по політичних мотивах, як члени сім`ї пособника учасникам ОУН. В подальшому, на підставі Указу ПВР СРСР від 19.05.1958 їх всіх 02.07.1958 їх було із спецпоселення звільнено. Батька заявника – ОСОБА_3 , було арештовано 02.08.1948, і він помер в місцях позбавлення волі 18.01.1951. Постановою президії Львівського обласного суду від 15.04.1998 вирок Старосамбірського районного суду від 10.08.1948, відносно батька заявниці - ОСОБА_3 , засудженого за ч.2 ст.58-1 КК УРСР було скасовано, справу проведенням закрито за відсутністю в його діях складу злочину, з поверненням конфіскованого майна, або його вартості. До сьогоднішнього дня заявниці та її родині не було повернуто конфіскованого у її батька майна, а також не було повернуто його вартість. Встановлення факту наявності вищезазначеного майна у її батька – ОСОБА_3 необхідно заявниці для звернення до державних установ з метою повернення такого майна або отримання компенсації за нього.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:
1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;
1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх;
2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;
3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;
4) усиновлення;
5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;
6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі;
7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;
8) визнання спадщини відумерлою;
9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;
10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;
11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.
У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.
У випадках, встановлених пунктами 1, 9 і 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом за обов`язковою участю адвоката особи, стосовно якої розглядається справа. У разі якщо особа не залучила адвоката, суд залучає його через орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правничої допомоги. Рішення суду про доручення призначити адвоката негайно, але не пізніше двох робочих днів, надсилається відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правничої допомоги, для виконання.
Також, відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Однак, відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», що слід вважати роз`ясненнями суду касаційної інстанції аналогічних правовідносин, – вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Крім цього, згідно п.3 вказаної Постанови: «вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ). Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу. У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст.136 ЦПК, а коли справу вже порушено – закриває провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК ( 1502-06). У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах».
Як вбачається із змісту заяви, заявниця ОСОБА_2 звернулась до суду, оскільки має намір повернути конфісковане у її батька майно або отримати матеріальну компенсацію за нього. Серед іншого має намір повернути присадибну земельну ділянку, яка належала її родині, зокрема, батькові; відновити там житловий будинок та проживати на родинному місці, а так як на даний час така земельна ділянка ніким не зайнята, вважає, що Старосамбірська об`єднана територіальна громада може їй таку повернути. 
Однак Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області заперечує належність заявниці зазначеного нею майна та у своєму відзиві на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначила, що подані нею документи не містять конкретизації майна, яке нібито було конфісковано, обмежуючись загальною фразою «конфіскувати усе майно». Крім того, заявницею не надано жодних належних доказів на підтвердження наявності майна у її батька, окрім пояснень свідків, поданих до комісії з питань поновлення прав реабілітованих осіб. Також, не подано жодного документа, який би підтверджував право власності її батька на земельну ділянку площею 37 га. Крім того, вважає, що заявниця фактично визнає, що встановлення факту наявності майна потягне за собою спір про право, у зв`язку з чим просила залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду (а.с.33-39).
З наведеного, вбачається, що між заявницею та заінтересованою особою Старосамбірською об`єднаною територіальною громадою в особі Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області в ході розгляду даної заяви фактично виник спір про право, а також частину фактів вона має намір встанови и для подальшого вирішення такого спору, а також інших можливих спорів з іншими державними органами. 
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду.
Враховуючи вказане, колегія судів вважає, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, про встановлення факту наявності у її батька – ОСОБА_3 в 1948 році майна в с.Стара Ропа, на хуторі Бучів, Старосамбірського району, Дрогобицької області, а саме: 1) дерев`яна хата, розміром 10x12м під цинковою бляхою; 2) зерносховище дерев`яне, розміром 8x10м під цинковою бляхою; 3) дерев`яна стайня, розміром 6x8м; 4) дерев`яна стодола, розміром 25x12м; 5) барак/оберіг для зберігання сіна, розміром 10x15м; 6) знаряддя праці: кінна молотарка - 1 шт., кінна січкарня - 1 шт., віялка для зерна - 1 шт., дерев`яні вози - 2 шт., упряж, борони - 2 шт., кінь - 1 шт., корова - 1 шт., порося - 1 шт., теля - 1 шт., кират - 1 шт; 7) господарський реманент: плуги - 2 шт., борони - 2 шт., січкарня, молотарки - 6 шт., лопати - 5 шт., жорна - 1 шт; 8) хатнє майно: столи - 4 шт.; шафи - 2 шт., ліжка дерев`яні - 4 шт., ліжко залізне - 1 шт., подушки пухові - 10 шт., перини - 3 шт., одяг, полотно льняне, образи та інше; 9) земля - 37 га підлягає залишенню без розгляду, оскільки вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження та, в даному випадку, заява не підлягає розгляду в окремому провадженні, а заявниці слід звернутися до суду в порядку позовного провадження згідно норм ЦПК України.
Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення ж суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Старосамбірська об`єднана територіальна громада в особі Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 листопада 2025 року – скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Старосамбірська об`єднана територіальна громада в особі Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення – залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді:  Н.П. Крайник

М.М. Шандра