ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/626/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/674/25 Категорія: 304090000 	Літвінова Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Карпенко О. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2025 (повний текст складено 23.12.2025, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г. М.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у березні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором  № 7529739 від 30.01.2024 у сумі 63 966,00 грн, яка складається з такого: 21 000,00 грн за кредитом; 42 966,00 грн за відсотками та судові витрати – 2 422,40 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2025 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 62 349,00 грн кредитної заборгованості, 2 361,11 грн судового збору та 6 822,90 грн витрат на правничу допомогу з посиланням на доведеність тверджень позивача про невиконання позичальником договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків.
Водночас суд першої інстанції вказав на те, що наявні підстави для перерахунку розміру заборгованості по відсоткам за кредитом з огляду на законодавчі обмеження згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» щодо обмеження максимальної ставки відсотків по кредиту.

Відповідач подав на вказане рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків про кредиту та відшкодування судових витрат 19.01.2026 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в оскаржуваній частині.
В обґрунтування вказано на те, що розмір відсотків за кредитом не відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» як 1% на день.
Оскільки дана справа є типовою, витрати позивача на правничу допомогу не співмірні зі складністю справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти її аргументів заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на обґрунтованість висновків місцевого суду по суті спору у справі.
Також позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в частині нарахованих відсотків по кредиту до суми 40 530,00 грн.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ураховуючи вимоги апеляційної скарги відповідача, предметом апеляційного перегляду є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками по кредиту та відшкодування судових витрат, а в іншій частині – рішення місцевого суду в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту (а.с.58-59) та 30.01.2024, як позичальник, уклав з ТОВ "Авентус Україна" договір № 7529739 про надання споживчого кредиту.
За умовами кредитного договору ТОВ "Авентус Україна" надає відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати по повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту становить 21 000,00 грн. Строк кредиту 363 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 3 дні. Стандартна процентна ставка - 2,20% у день. Передбачено, що загальні витрати за стандартною ставкою за весь строк кредитування становлять 167 706,00 грн.
Відповідач підписав цей кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 21 000,00 грн за цим кредитним договором підтверджується документами, наданими АТ КБ "ПриватБанк" на ухвалу суду про витребування доказів. Банк повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 30.01.2024 було зараховано 21 000,00 грн.
Також факт отримання кредитних коштів у такому розмірі визнав відповідач у відзиві на позовну заяву та не заперечує у поданій апеляційній скарзі.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №7529739 станом на 12.02.2025 заборгованість відповідача за спірним кредитним договором становить 63 966,00 грн, з яких 21 000,00 грн - прострочене тіло кредиту, 42 966,00 грн - прострочені відсотки (а.с. 12).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 71- 74) ТОВ "Авентус Україна" нараховувало відповідачу за користування кредитними коштами відсотки з 30.01.2024 до 02.05.2024 у встановленому кредитним договором розмірі 2,20% у день (462,00 грн у день).
Відповідач за цим розрахунком не сплачував заборгованість ні за тілом кредиту, ні за відсотками. Сума нарахованих відсотків становить 42 966,00 грн, заборгованість за тілом кредиту– 21 000,00 грн, загальна сума заборгованості – 63 966,00 грн.
23.10.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" укладено Договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно з яким Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт - відступити Факторові право грошової вимоги до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно з п.1.2. Договору факторингу перехід Прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників (а.с.13-16).
На підтвердження факту переходу права вимоги за цим Договором факторингу позивач надав суду Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 23.10.2024 (а.с.17).
20.01.2025 між позивачем ТОВ "Юніт капітал" (Фактор) та ТОВ «ФК "Онлайн фінанс" (Клієнт) укладено договір факторингу №20/01/2025-01, за яким Фактор передав грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна позову) за плату, Клієнт відступив Факторові право грошової вимоги до боржників.
Згідно з п.1.3. цього Договору факторингу перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників (а.с.18-20).
На підтвердження факту переходу прав вимоги за цим Договором факторингу позивач надав суду Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 10.02.2025 (а.с. 23).
Також позивач надав витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №20/01/2025-01, з якого вбачається, що у Реєстрі боржників за №391 указаний боржник ОСОБА_1 , кредитний договір №7529739 від 30.01.2024, розмір заборгованості – 63 966,00 грн (а.с. 21-22).
Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача з пропозицією сплатити частину тіла кредиту, після чого зобов`язання за кредитним договором будуть вважатися виконаними (а.с. 32-43).
Відповідач не повернув заборгованість за тілом кредиту та не сплатив нараховні відсотки, факт чого визнав у своєму відзиві на позовну заяву, що й обумовило звернення з цим позовом до суду.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 105 6-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.
Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, про що вірно вказав суд першої інстанції.
При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що розмір відсотків за кредитом не відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» (1% на день) з урахуванням такого.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Так відповідно до умов кредитного договору від 30.01.2024 сума кредиту становить 21 000,00 грн. Строк кредиту 363 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 3 дні. Стандартна процентна ставка - 2,20% у день.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу щоденно нараховувалися відсотки за ставкою 2,2%, причому протягом менш тривалого періоду, ніж визначено кредитним договором, а саме з 30.01.2024 по 02.05.2024.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» денна процентна ставка – це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (з визначенням розтермінування величини ставки протягом перехідного періоду після набрання законної сили цими положеннями). 
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: -протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно) - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) - з 21.08.2024 включно та надалі – 1%.
Таким чином денна процентна ставка визначається за формулою, встановленою ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», де: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t * 100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях.
До 21.04.2024 позивач нарахував відповідачу відсотки за денною ставкою 2,2%, однак, у період з 22.04.2024 до 02.05.2024 - нараховував відсотки у розмірі 2,2% у день, що суперечить вищевказаним приписам законодавства та у зв`язку з чим суд першої інстанції цілком обґрунтовано здійснив перерахунок суми боргу по відсоткам.
Водночас для обмеження відсоткової ставки у розмірі 1% на день, про що вказує скаржник, підстав не має, адже з урахуванням Розділу 4 пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» такі обмеження застосовуються з 21.08.2024, коли заборгованість відповідачу у даній справі по відсоткам не нараховувалася.
Також апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що дана справа є типовою, отже витрати позивача на правничу допомогу не співмірні з її складністю, адже відповідний розмір витрат відповідає обсягу наданих адвокатом позивача послуг, зокрема, щодо складання позовної заяви з ціною позову 63 966 грн, складання та направлення ряду адвокатських запитів щодо отримання доказів на підтвердження перерахування позичальнику кредитних коштів, отже витрати позивача на правничу допомогу у сумі 6 822,90 грн є обґрунтованими та не завищеними щодо складності даної справи.
При цьому нормами процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат не передбачено специфіки вирішення даного питання у залежності від кількості (типовості) справ певного виду для сторони у справі.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Клопотання позивача про заявлених зменшення позовних вимог на стадії апеляційного перегляду задоволенню не підлягає, оскільки таке не передбачено чинним цивільно- процесуальним законом, вказане питання може бути урегульоване сторонами на стадії виконання рішення суду в спосіб, передбачений законом, зокрема, прощенням боргу тощо.
Апеляційний суд не приймає до уваги заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині нарахованих відсотків по кредиту, адже за вимогами п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а в даному випадку розгляд справи по суті вже завершено, апеляційної скарги на рішення суду позивачем подано не було, отже права змінювати предмет спору (заявлені позовні вимоги) вже після його вирішення рішенням суду позивач не наділений.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача – без задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з відхиленням вимог апеляційної скарги судові витрати відповідача, понесені в апеляційному суді, до відшкодування не підлягають.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи відповідачу не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 14.04. 2026.

Суддя-доповідач   

Судді