Справа № 490/10669/25
н\п 2/490/5486/2025

Центральний районний суд м. Миколаєва

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Миколаїв-Гарант», про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Миколаїв-Гарант», про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 07 грудня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що діяв від свого імені, ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , який діяв від свого імені зі згодою матері, було укладено договір купівлі – продажу нерухомого майна №2-225, за умовами якого відповідач продав, а позивачі купили 3/5 житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. А житловою площею 39,30 кв. м., сараю літ. Г, гаражу літ. Б, надвірних споруд 3,4,1, огорожі 1,2,5-7, що належав продавцю на підставі "Договору дарування" від 10.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, реєстровий № 5-638, та зареєстрованого в ММБТІ 02.11.1996 року за №4974 в книзі №21. Спірний договір купівлі - продажу був зареєстрований на УТБ «Миколаїв-Гарант» в «Журналі біржових угод з нерухомістю» за №2-225 від 07.12.2001 року в порядку ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», а також в ММБТІ за реєстровим номером 4974 в книзі №21 26.12.2001 року. Сторони повністю виконали умови договору: покупці сплатили зазначену у договорі суму вартості майна, а продавець у встановленому договором порядку та строки передав йому 3/5 частини житлового будинку, яким ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безперешкодно користуються до теперішнього часу. Спору стосовно виконання умов договору купівлі – продажу нерухомого майна №2-225 від 07.12.2001 року між сторонами ніколи не виникало. 
Нещодавно позивачем було прийнято рішення відчужити належну йому частку житлового будинку АДРЕСА_1 , але, коли він знайшов покупця і вони разом звернулися до приватного нотаріуса для отримання попередньої консультації з приводу подальшого оформлення угоди, позивач дізнався, що правовстановлюючий документ, яким підтверджується його право власності на вищевказане майно, був укладений на УТБ «Миколаїв-Гарант» та не був посвідчений нотаріально, тобто не відповідає вимогам чинного законодавства та не зможе бути прийнятий нотаріусом в подальшому при оформленні договору купівлі - продажу, оскільки це суперечить вимогам ЗУ «Про нотаріат». Позивачу нотаріусом роз`яснено право звернутися до суду для вирішення цього питання.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
17.12.2025 року матеріали справи передано для розгляду судді.
Ухвалою судді від 18.12.2025 року позовну заяву було залишено без руху.
22.12.2025 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 24.12.2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, 24.01.2026 року представниця позивача подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідачі та третя особа не з`явилися, своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Враховуючи наведене вище, розгляд справи проводиться за відсутності сторін та відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 19.02.2026 року постановлено провести заочний розгляд даної справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З копії договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року вбачається, що ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , купили в рівних частках 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Згідно пункту 1 (виправленого) договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року вбачається, що вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 житловою площею 39,30 кв. м., вартістю 19988 грн., сараю - Г (дерев), гаражу - Б (цегла) площею 12,70 кв.м,; №3, 4, 1 - споруди, №1, 2, 5-7 - огорожі, вартістю 26369,00 грн, згідно з технічним паспортом, який є невід`ємною часткою правовстановлюючого документу. Відчуджуються по 1/5 від 3/5 частини житлового будинку вартістю 15821,00 грн, кожному.
В пункті 4 договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року зазначено, що вказані 3/5 частини житлового будинку продані за 1700,00 гривень, які отримав продавець до підписання договору, та належать новим власникам ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по 1/5 від 3/5 частини житлового будинку.
Договір купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року був укладений на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» та зареєстрований в «Журналі біржових угод з нерухомістю» за №2-225 від 07.12.2001 року в порядку ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу».
В подальшому, 26.12.2001 року право власності на 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року було зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (по 3/25 частини будинку за кожним) та записано в реєстрову книгу №21 за реєстровим №4974.
Як вбачається з реєстраціного посвдчення ММБТІ за реєстровим №4974 від 26.12.2001 року, 3/5 частини жилого будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за ОСОБА_2 - 3/25; ОСОБА_1 - 3/25; ОСОБА_5 - 3/25; ОСОБА_9 - 3/25; ОСОБА_4 - 3/25 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2001 р №2-225 та записано в реєстрову книгу №21.
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 07 червня 2023 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №352, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " ОСОБА_11 ". 
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності на спірну квартиру правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в відповідній редакції), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК України (в відповідній редакції) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК України (в відповідній редакції), що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 07.12.2001 року, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 Украни (в відповідній редакції) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Зі змісту договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. 
Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
При цьому, здійснивши 26.12.2001 року державну реєстрацію в КП «ММБТІ» права власності на 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (по 3/25 частини будинку за кожним), за реєстровим №4974, держава цим самим визнала право власності зазначених осіб на вказаний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу будинку у 2001 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
Тому, в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , купили в рівних частках 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року, дійсним.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Миколаїв-Гарант» (код ЄДРПОУ: 31159475), про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі – продажу №2-225 від 07.12.2001 року за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , купили в рівних частках 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя Саламатін О.В.