УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року
м. Київ
справа №345/3506/24
провадження № 61-4452ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката 
Савчука Романа Романовича, на ухвалу Калуського міськрайонного суду 
Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року та постанову 
Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року за заявою 
ОСОБА_1 про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду 
Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 
про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 13 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року об`єднано в одне провадження вимоги за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (справа № 345/3506/24), 
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа 
№ 345/6682/24). Об`єднаній справі присвоєно номер № 345/3506/24.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 28 травня 2025 року визнано укладену між сторонами у справі мирову угоду, за умовами якої:
Визнано за ОСОБА_1 в цілому право особистої приватної власності на:
- транспортний засіб марки Opel Zafira, р. н. НОМЕР_1 , 2013 року випуску;
- земельну ділянку кадастровий номер 2622886603:03:001:0039 площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: у с. Довжка, Калуського району, Івано-Франківської області.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири 
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3125569226060.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири 
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3125569226060.
Визнано за ОСОБА_2 у цілому право особистої приватної власності на:
- квартиру АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку кадастровий номер 2610400000:08:008:0008, площею 0,0086 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
- гараж № З-12, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя закрито у зв`язку з укладенням мирової угоди.
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савчук Р. Р., звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду 
Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтована тим, що згідно пунктом 8 мирової угоди сторони погодили, що будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру по предмету спору 
з моменту укладення мирової угоди вони не мають. Пунктом 15 мирової угоди визначено, що сторони підтвердили, що з моменту укладення мирової угоди 
не мають одна до одної жодних претензій щодо майна, зазначеного у цій угоді, 
а також щодо майна, яке зареєстроване за кожною із сторін, але не вказане у цій угоді. Тобто, між сторонами врегульовано всі питання майнового характеру щодо спільного майна подружжя. Проте, у жовтні 2025 року ОСОБА_1 довідалась, що у провадженні Калуського міськрайонного суду перебуває справа 
№ 345/4467/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. З матеріалів вказаної справи слідує, що підставою нового позову ОСОБА_2 стало те, що він начебто за час зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_1 , а саме протягом 2014-2018 років переказував їй на рахунок грошові кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя. Просить стягнути 1/2 частину вказаних коштів у сумі 23 672,50 Євро. З огляду на вищевказане, наявність у ОСОБА_2 майнових претензій щодо розподілу грошових коштів, про які він свідомо не заявив під час розгляду даної справи, а тому є істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відома ОСОБА_1 на час розгляду справи.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 22 грудня 2025 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського суду від 26 лютого 2026 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 28 травня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Судові рішення мотивовані тим, що заявником не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати судове рішення, а доводи заявника, 
на які він посилається, як на нововиявлені обставини, а саме наявність 
у ОСОБА_2 майнових претензій щодо розподілу грошових коштів, про які він свідомо не заявив під час розгляду вказаної справи, за своєю суттю 
не є нововиявленою обставиною та не відноситься до таких у розумінні статті 423 ЦПК України. 
03 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савчук Р. Р., шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Калуського міськрайонного суду 
Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду 
Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року за нововиявленими обставинами задовольнити. Скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року, відмовити у затвердженні мирової угоди та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема статтю 13 ЦК України, та порушили норми процесуального права - статтю 423 ЦПК України і помилково дійшли висновку про відсутність нововиявлених обставин при вирішенні заяви про перегляд судового рішення. Вказує, що у жовтні 2025 року ОСОБА_1 стало відомо, про те, що у провадженні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває справа № 345/4467/25 за позовом ОСОБА_2 до неї про поділ майна подружжя. Зазначає, що суди попередніх інстанцій при вирішенні заяви про перегляд судового рішення не врахували обставини, на які посилається ОСОБА_2 у новому позові, тобто грошові перекази здійснені ним на ім`я ОСОБА_1 , датовані 2015-2021 роками, а докази таких переказів датовані січнем 2025 року. Вважає, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно, запевняючи її при укладенні мирової угоди про «відсутність будь-яких претензій у майбутньому», маючи при цьому заздалегідь підготовлений пакет документів для нового позову. Зазначає, що наявність зазначених майнових претензій, які фактично існували на час розгляду даної справи, однак були заявлені ОСОБА_2 лише після набрання законної сили ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року, є істотною обставиною, що свідчить про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Савчука Р. Р., Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження 
у справі слід відмовити.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, на яку посилається заявник, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. 
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження 
№ 14-549зц18)).
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 686/9717/14 (провадження № 61-516св20), на яку посилається відповідач 
у касаційній скарзі, з посиланням на постанову Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 711/8648/16 (провадження № 61-46019св18) зазначено, що: «істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь 
у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи. Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків у змагальності процесу, у тому числі і неподання до суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи, на думку колегії суддів, не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі 
№ 154/3029/14-ц (провадження № 14-43цс22) зазначено, що «нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що 
в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку».
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Пономарьов проти України», рішення від 03 квітня 2008 року, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Суди правильно зазначили, що обставини, встановлені в ухвалі, яку представник ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами, можуть бути враховані судом під час розгляду нового позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, пред`явленого після постановлення відповідної ухвали. 
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, 
і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Відмовляючи  ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, щонаведені заявником доводи й обставини у розумінні статті 423 ЦПК України не є нововиявленими обставинами. 
Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, висновків судів не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, 
не можуть бути підставою для їх скасування.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, 
що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника 
ОСОБА_1 - адвоката Савчука Романа Романовича, на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 
2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 
2026 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року 
за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: Д. Д. Луспеник
Г. В. Коломієць
Ю. В. Черняк