УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11597/25 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання Лугини О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/11597/25 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Семенцової Л.М. у місті Житомирі,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути із ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області на свою користь компенсацію втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 243 751,84 грн та 10 000 грн моральної шкоди. 
В обґрунтування позову зазначав, що він перебуває на обліку в ГУ Пенсійному фонді України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Вказував, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року по справі №240/39373/21 задоволено його позов та зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії з 01 грудня 2019 року.
Відповідачем було проведено перерахунок, згідно якого заборгованість по пенсії становить 273 816,93 грн, яка залишається не сплаченою. 
Враховуючи, що зросли ціни на споживчі товари та послуги, що призвело до втрати ним частини грошових доходів, він має право на компенсацію відповідно до статті 625 ЦК України та Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 
Тому просив задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України і роз`яснено позивачу, що вирішення даного спору відноситься до компетенції адміністративного суду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Він наголошує на тому, що в порядку адміністративного судочинства справа уже розглядалася, і рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року по справі №240/39373/21 задоволено його позов та зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії з 01 грудня 2019 року.
Враховуючи, що справа вже розглядалася у порядку адміністративного судочинства, то питання стягнення частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюється юрисдикція адміністративних судів. 
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду з таких мотивів.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року по справі №240/39373/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» №33/26/117-506 від 10 червня 2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року. 
Судом зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року пенсії з урахуванням усіх складових грошового забезпечення відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» №33/26/117-506 від 10 червня 2021 року, з урахуванням проведених виплат.
На виконання вказаного рішення ГУ ПФУ в Житомирській області здійснено перерахунок пенсії, згідно якого заборгованість по пенсії становить 273 816,93 грн.
Вказана заборгованість на даний час не сплачена.
Згідно із частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.
За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. 
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 ЦК України.
Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Так, частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №761/21898/16-ц (провадження №14-5цс20), від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження №14-158цс20)).
Захист порушених прав та інтересів здійснюється судом за вимогою особи, що вважає своє право порушеним. Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. 
Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження №14-158цс20)).
Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Отже, спори, які виникають у судах, відповідачем у яких є суб`єкт владних повноважень, і ухвалення за результатами цих спорів судових рішень не змінюють правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.
Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги направлені на стягнення із відповідача – суб`єкта владних повноважень грошових коштів, а саме компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з тривалим невиконанням ГУ Пенсійним фондом України в Житомирській області судового рішення у справі №240/339373/21, яке набрало законної сили, тобто рішення адміністративного суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі статті 625 ЦК України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не поєднані з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України.
Водночас така компенсація нараховується на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати компенсації є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. 
Відповідно й вимога про сплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі статті 625 ЦК України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19)).
У постанові від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження №14-158цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум з огляду на їх похідний характер від основного спору підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Такий висновок згодом був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 травня 2022 року у справі №761/28949/17 (провадження №14-148цс21).
Подібний висновок також був викладений у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі №366/203/21 (провадження №14-101цс22), в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спір з приводу зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів, який є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю, підлягає розгляду в тому судочинстві, що і спір за основним зобов`язанням.
У цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені із підстав тривалого невиконання державою в собі ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнятого судом в порядку адміністративного судочинства рішення про стягнення із відповідача заборгованості (основне зобов`язання).
З огляду на викладене, а також враховуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, що розглядається, зміст прав та обов`язків у них та їх суб`єктний склад, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду, ухваленого в адміністративній справі №240/37515/21.
Наведене вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі №420/2411/19.
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду, є похідним від основного спору щодо перерахунку соціальних виплат (пенсії), який розглядався за правилами адміністративного судочинства.
Законність дій (бездіяльності) відповідача підлягає перевірці адміністративним судом, а вирішення питання про відшкодування моральної шкоди залежить від оцінки судом дій (бездіяльності) та рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень.
Подібний висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2021 року у справі №295/5101/21 (провадження №61-16527св21) та від 25 січня 2023 року у справі №295/6697/22.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставною, а постановлена ухвала суду є законною та обгрунтованою.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  Судді